ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 554/624/20
провадження № 51-1966км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_8.,
суддів                                                         ОСОБА_9., ОСОБА_10., 
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_11.,
прокурора                                                   ОСОБА_12.,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше неодноразово судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 .
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року, залишеним ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2022 року 
без зміни, ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: 
за ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 3 роки; ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 3 роки і 3 місяці; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України - на строк 4 роки; ч. 1 ст. 187 КК України - на строк 3 роки і 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2019 року та призначено 
ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 
6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 
2015 року) ОСОБА_1 зараховано в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення із 21 січня 2020 року до дня набрання даним вироком законної сили з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Вирішено питання щодо речових доказів та про стягнення судових витрат 
у кримінальному провадженні. 
Цим вироком засуджено також ОСОБА_2 , судові рішення щодо якого прокурором не оскаржуються.
Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 28 жовтня 2016 року приблизно о 19:00, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 , повторно, шляхом віджиму пластикового вікна проник до житлового будинку 
на АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_3 , звідки таємно викрав належне їй майно загальною вартістю 35 000 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, 06 лютого 2017 року в нічний час ОСОБА_1 , діючи повторно, розбивши скло вхідних дверей, проник до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 
АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно ФОП ОСОБА_4 загальною вартістю 
22 557 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім цього, 25 грудня 2019 року приблизно о 17:35 ОСОБА_1 , діючи повторно, 
з магазину ТОВ «Остін», що розташований в ТРЦ «Конкорд» на вул. Європейській, 60-А у м. Полтаві, таємно викрав три чоловічих светра загальною вартістю 2370 грн, завдавши ТОВ «Остін» матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, цього ж дня приблизно о 17:45 ОСОБА_5 , діючи повторно, з магазину «Sinsey», що розташований в ТРЦ «Конкорд» на вул. Європейській, 60-А у м. Полтаві, таємно викрав одяг та взуття загальною вартістю 3534,68 грн, завдавши ДП «ЛПП України» АТ « ЛПП» матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім цього, 26 грудня 2019 року приблизно о 18:15 ОСОБА_5 , діючи повторно, 
з магазину ТОВ «Остін», що розташований в ТРЦ «Конкорд» на вул. Європейській, 60-А у м. Полтаві, намагався відкрито викрасти одяг загальною вартістю 2100 грн, однак, виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, не закінчив його вчинення з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході з торгового центру був затриманий охороною магазину, залишив викрадене на місці та втік.
Крім того, 04 січня 2020 року приблизно о 17:30   ОСОБА_1 , перебуваючи 
на вул. Європейській, 233 у м. Полтаві, з метою заволодіння чужим майном напав 
на потерпілого ОСОБА_6 , завдавши йому кілька ударів в обличчя, 
чим спричинив легкі тілесні ушкодження та як наслідок - короткочасний розлад здоров`я, від чого потерпілий упав на землю. Після цього ОСОБА_1 відкрито заволодів мобільним телефоном «Huawei Nova Lite» ОСОБА_6 , діставши його 
із кишені куртки потерпілого, а також грошовими коштами та іншим належним йому майном, завдавши ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 5763,06 грн.
Крім цього, на початку січня 2020 року ОСОБА_5 поблизу кафе «Фонарик» 
на вул. Шевченка, 37 у м. Полтаві, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав належний ОСОБА_7 велосипед марки «Аванті» вартістю 2 356,67 грн, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначених вимог вказує на залишення поза увагою апеляційним судом правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі 511/37/16-к, щодо правил призначення засудженому остаточного покарання із урахуванням положень ч. 4 
ст. 70 та ст. 71 КК України та як наслідок - незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, а саме положень ч. 4 ст. 70 зазначеного Кодексу. Зазначає, що ОСОБА_1 вчинив кримінальні правопорушення як до, так і після ухвалення вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2019 року, а тому йому слід було б призначити покарання з урахуванням вищевказаної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор не підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування під час призначення засудженому ОСОБА_1 положень ч. 4 ст. 70 КК України є необґрунтованими.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими 
в частинах 1 - 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, 
але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України.
Суд першої інстанції, призначаючи засудженому остаточне покарання, вказав 
у мотивувальній частині вироку, що під час призначення покарання 
ОСОБА_1 підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України.
Тож у резолютивній частині вироку суд призначив ОСОБА_1 покарання 
за кожен злочин окремо, потім визначив покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим і остаточно призначив йому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу 
за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду 
м. Полтави від 10 жовтня 2019 року. Також суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК України 
(в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахував 
ОСОБА_1 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення.
Не погодившись із вказаним рішенням в частині призначеного покарання, прокурор оскаржив його до апеляційного суду.
Однак, ухвалою суду апеляційної інстанції апеляційна скарга прокурора була залишена без задоволення, а ухвалений вирок щодо ОСОБА_1 - без зміни.
Апеляційний суд, мотивуючи прийняте рішення, зазначив, що доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам касаційної скарги сторони обвинувачення,  про необхідність призначення ОСОБА_1 покарання за епізодами крадіжок, вчинених до 10 жовтня 2019 року, тобто до винесення попереднього вироку, потім на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених 
частинами 2, 3 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, потім призначити покарання за сукупністю злочинів, вчинених після 10 жовтня 2019 року і остаточне покарання призначити на підставі ч. 1 
ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк визначеного даним вироком є неспроможними, так як ОСОБА_1 вчинив епізоди злочинів як до винесення, так і після винесення вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 10 жовтня 2019 року, а тому неможливо приєднувати покарання за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків до одного і того ж вироку суду, тобто колегія суддів вважає за неможливе двічі приєднувати покарання, призначене за вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 10 жовтня 
2019 року.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеним висновком суду апеляційної інстанції.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким 
він керувався, постановляючи її.
Таким чином, у ході перевірки матеріалів провадження колегія суддів касаційного суду не встановила підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - 
без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_8                                     ОСОБА_9                                    ОСОБА_10