КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                                                                Апеляційне провадження № 22-ц/824/11913/2022
                                                                                                            Справа № 752/26243/19
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
30 листопада 2022 року                                                                                            м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                        головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
                        суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
                        за участю секретаря              Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Плахотнюк К.Г. в м. Київ 14 червня 2022року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури № 1, Голосіївського управління поліції головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, просив відшкодувати вартість неповернутого майна, а саме годинників вартістю 56000 грн. та 112000 грн., золотих речей вартістю 40266,75 грн., чоловічого поясу вартістю 515 євро, що еквівалентно 13513,60 грн., та стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України на відшкодування матеріальної шкоди 221780,35 грн., завданої незаконними діями органів прокуратури та поліції шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, зобов`язати Київську місцеву прокуратуру № 1 відшкодувати ОСОБА_1 в натурі майно, а саме флеш-накопичувачі із вказаними характеристиками, ручки, запонки, зажим під галстук, стягнути з Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 100000 грн., завданої незаконними діями органів прокуратури та поліції, та 25000 грн. на відшкодування судових витратшляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.
Позов мотивовано тим, що 19 грудня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва винесено ухвалу, якою задоволено скаргу адвоката в інтересах ОСОБА_1 про повернення тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 12016100010011089. Вказаною ухвалою від 19 грудня 2017 року зобов?язано повернути тимчасово вилучене в ході обшуку 14 березня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 майно відповідно до резолютивної частини ухвали за переліком. 01 червня 2018 року Київська місцева прокуратура № 1 повідомила, що тимчасово вилучене майно відповідно до вищевказаної ухвали можна отримати у приміщенні Голосіївського УП ГУНП в м. Києві у старшого слідчого Грабчака О.А. або начальника слідчого відділення Митича С.П. 19 червня 2018 року у кабінеті старшого слідчого Грабчака О.А. в присутності ОСОБА_1 та його адвоката складено та підписано акт про часткове повернення тимчасово вилученого майна на виконання ухвали від 19 грудня 2017 року Голосіївського районного суду м. Києва. Згідно вказаного акту було передано лише деякі папки, інших речей, відповідно до зазначеного в ухвалі переліку, передано не було,  при передачі майна відповідачами не було забезпечено його схоронність.
Крім того, згідно протоколу обшуку від 14 березня 2017 року зазначено вилучення флеш-накопичувачів в кількості 4 шт., ці флеш-накопичувачі також не були повернуті.
В зв`язку з невиконанням вказаної ухвали суду до ЄРДР було внесено відомості по заяві від 15 серпня 2018 року про злочин, передбачений ст. 382 КК України, на даний час досудове розслідування триває.
Адвокат ОСОБА_1 двічі зверталася до прокуратури щодо часткового виконання ухвали та неповернення речей, на що прокуратура надавала відповіді про необхідність звернення до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, незважаючи на те, що виконавцем згідно ухвали від 19 грудня 2017 року є саме Київська місцева прокуратура № 1.
Визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.
Вказував, що майно, яке до цього часу не повернуте йому відповідачами, є надзвичайно цінним для нього, оскільки на флеш-накопичувачах зберігалися фотографії з 2009 року в єдиному екземплярі, годинники, чоловічий пояс, золотий тризуб, ручки та запонки подаровані йому на день народження близькими людьми. В результаті втрати власних речейта невиконання відповідачами ухвали слідчого судді йому заподіяно моральної шкоди, він зазнав душевних страждань і переживань та був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів, правоохоронних органів, суду, щоб довести порушення своїх прав.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.
            
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, просили скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Повторно викладали обставини, наведені в позові, наводили зміст ст. 168 КПК України, Порядку № 1104, ст. 15, 16, 23, 170, 1167, 1172, 1176, 1192 ЦК України, ст. 56, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджувалися з висновками суду першої інстанції, що ухвала слідчого судді не є підставою для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують факту вилучення майна. Таке твердження, на думку позивача, прямо суперечить змісту ухвали від 19 грудня 2017 року, яка набрала законної сили і якою відповідачів зобов`язано повернути тимчасово вилучене майно позивача за переліком. 19 червня 2018 року в приміщенні поліції у кабінеті старшого слідчого в присутності позивача та його адвоката було складено та підписано акт про часткове повернення тимчасово вилученого майна, згідно вказаного акту було передано лише деякі паперові папки, а інших речей згідно переліку повернуто не було. Тобто доводи суду першої інстанції, що поліцією іншого майна при проведенні обшуку не вилучено, спростовуються діями відповідача - повернення саме папок, які до протоколу обшуку також занесені не були, але повернуті на підставі ухвали.
Зазначали, що згідно зі ст. 1 - 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Громадянинові відшкодовується майно, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, моральна шкода.
Вказували про орієнтовний розмір очікуваних судових витрат в зв`язку з поданням апеляційної скарги, який становить 50000 грн.
            
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Відмовляючи ОСОБА_1 в позові про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують факту вилучення слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві під час проведення обшуку 14 березня 2017 року в будинку АДРЕСА_1 майна, вартість якого просить відшкодувати позивач. Інше майно, а саме флеш-накопичувачі, не мають статусу тимчасово вилученого майна і були спрямовані до експертної установи для проведення експертизи, крім того, позивач не скористався пропозицією прокурора звернутися до слідчого або начальника слідчого відділення з питанням про повернення флеш-накопичувачів. Виходячи з відсутності підстав для задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди, відповідно відсутні підстави для висновку, що з вини відповідачів позивачу була заподіяна моральна шкода.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як встановлено судом, слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12016100010011089 від 18 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, постановою слідчого від 26 грудня 2017 року кримінальне провадження закрито (а. с. 11).
14 березня 2017 року старшим слідчим відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 120161000100111089 від 18 листопада 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, в період з 16:30 до 18:11 в присутності понятих складено протокол обшуку, згідно якого під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 виявлено та вилучено флеш накопичувач Transcendоб`єктом 4 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Cruser об`єктом 16 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Kingston  об`єктом 16 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Sanofi об`єктом 2 GB в кількості 1 шт., пристрій чорного кольору "RABBLER", ноутбук НР та зарядний пристрій, коробка з документами, сумка з документами, патрони 153 шт. Протокол обшуку підписаний понятими та іншими учасниками обшуку, містить відмітку, що його копію отримала ОСОБА_3 14 березня 2017 року, будь-які зауваження останньою до проведеного обшуку та змісту протоколу не зроблені (а. с. 22 - 24).
На а. с. 25 - 26 наявна копія протоколу огляду, складеного 15 березня 2017 року старшим слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 18 листопада 2016 року до ЄРДР за № 12016100010011089 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Проведеним оглядом встановлено: об`єктом огляду являються речі та документи, вилучені в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі флеш накопичувач Transcend об`єктом 4 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Cruser об`єктом 16 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Kingston  об`єктом 16 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Sanofi об`єктом 2 GB в кількості 1 шт., папки з документами та документи.
19 грудня 2017 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва розглядалася скарга адвоката Мельник М.О. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 12016100010011089. Згідно змісту ухвали, скарга розглядалась на підстав матеріалів, наданих заявником скарги, в судовому засіданні заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 1 Могілевський В.С. заявлені у скарзі вимоги не визнавав, посилаючись на те, що не все перелічене у скарзі майно вилучалось слідчим під час обшуку, проведеного 14 березня 2017 року, на підтвердження чого надав копію протоколу огляду від 15 березня 2017 року.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17 задоволено скаргу, зобов?язано заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 повернути тимчасово вилучене в ході обшуку, що проводився 14 березня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 майно, в тому числі майно, з приводу якого позивачем заявлено позов: годинник Омега (OeViLLe) Omega, годинник Мартін Браун (MartinBraun), золото (лом) розірвана цепочка - 1 шт., коронки - 5 шт., печатка - 1 шт., каблучка - 1 шт., золотий тризуб - 1 шт., ручки 4 шт. (монтлан, ватерман, паркери - 2 шт.), запонки - 2 шт. золоті, запонки - 2 шт. звичайні, зажим під галстук - 1 шт. звичайний, чоловічий пояс Луі Вітон (LOUISVUITTON) - 1 шт., флеш накопичувач Transcendоб`єктом 4 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Cruser об`єктом 16 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Kingston  об`єктом 16 GB в кількості 1 шт., флеш накопичувач Sanofi об`єктом 2 GB в кількості 1 шт.(а. с. 5 - 9).
15 лютого 2018 року адвокат Мельник М.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 з заявою, в якій просила негайно виконати ухвалу від 19 грудня 2017 року Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/3850/17 та повернути ОСОБА_1 все зазначене в резолютивній частині ухвали тимчасово вилучене в ході обшуку 14 березня 2017 року майно (а. с. 10).
Листом від 20 лютого 2018 року Київською місцевою прокуратурою № 1 направлено відповідь, згідно якої постановою слідчого від 26 грудня 2017 року кримінальне провадження закрито, підстав для скасування зазначеної постанови на даний час не вбачається; оригінал або завірена судом копія доданої до звернення ухвали суду до прокуратури не надходила, після її надходження буде вирішене питання щодо її виконання (а. с. 11).
Листом від 01 червня 2018 року Київською місцевою прокуратурою № 1 повідомлено адвоката ОСОБА_1 - Мельник М.О. про те, що вона може отримати тимчасово вилучене майно у приміщенні Голосіївського УП ГУНП у м. Києві за вказаною адресою у старшого слідчого Грабчака О.А. або начальника слідчого відділення Митича С.П. (а. с. 12).
19 червня 2018 року старшим слідчим Грабчаком О.А., адвокатом Мельник М.О. та позивачем ОСОБА_1 складено акт про тимчасове повернення тимчасово вилученого майна на виконання ухвали від 19 грудня 2017 року Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/3850/17, за яким старший слідчий Грабчак О.А. на часткове виконання вищевказаної ухвали від 19 грудня 2017 року передав, а ОСОБА_1 з адвокатом Мельник М.О. прийняли зазначене в акті майно, із застереженням, що інших речей відповідно до переліку в ухвалі від 19 грудня 2017 року Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17 передано не було (а. с. 13).
На а. с. 14 наявне фото з підписом, що це є фото майна, яке поверталось Голосіївським УП ГУНП у м. Києві.
24 липня 2018 року адвокат Мельник М.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 з запитом щодо невиконання ухвали від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17, а також з вимогою повернення речей, які прописані в протоколі обшуку 14 березня 2017 року та в протоколі огляду від 15 березня 2017 року, вилучені за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі флеш-накопичувачі (а. с. 15 - 16).
Листом від 31 липня 2018 року Київською місцевою прокуратурою № 1 запит адвоката Мельник М.О. направлено для вирішення і розгляду по суті Голосіївському УП ГУНП в м. Києві (а. с. 17).
15 серпня 2018 року адвокат Мельник М.О. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулася до Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з заявою про злочин, передбачений ст. 382 КК України, в зв`язку з невиконанням ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17, яка 19 лютого 2019 року була внесена до ЄРДР (а. с. 18 - 20).
Листом від 04 вересня 2018 року Київською місцевою прокуратурою № 1 повідомлено адвоката Мельник М.О. за її зверненням щодо повернення вилученого під час обшуку майна, що відповідно до протоколу обшуку від 14 березня 2017 року були вилучені флеш накопичувачі у кількості 4 шт., пристрій чорного кольору "RABBLER", ноутбук НР та зарядний пристрій (повернуті під розписку), коробка з документами, сумка з документами, патрони у кількості 153 шт., інші речі відповідно до протоколу обшуку не вилучались. Крім того, встановлено, що на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17 про повернення тимчасово вилученого майна 19 червня 2018 року в приміщенні Голосіївського УП ГУНП у м. Києві майно, вилучене під час обшуку, частково повернуто, про що складений акт про часткове повернення вилученого майна; щодо повернення іншої частини вилученого майна, повідомлено, що для отримання заявник може звернутися до старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Грабчака О.А. або начальника слідчого відділення Митича С.П.; роз`яснено, що відповідно до ст. 303 - 306 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, може бути оскаржена заявником слідчому судді місцевого суду згідно з правилами судового розгляду (а. с. 21).
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області в справі № 752/20497/17 від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим (а. с. 41 - 45).
На а. с. 28 знаходиться копія витягу з декларації ОСОБА_1 із задекларованим цінним рухомим майном, зокрема годинник Omegа, подарунок, вартістю 56000 грн., годиннк MartinBraun, подарунок, вартістю 112000 грн.
На а. с. 29 наявне фото з підписом, що це є фото бірок та коробок, які залишились у ОСОБА_1 після проведеного обшуку 14 березня 2017 року, з-під золотих запонок, печатки, чоловічого поясу, паркерів, годинників.
На а. с. 30 знаходиться роздрукований прінт-скрін з сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо визначення вартості 1 грама золота станом на грудень 2019 року.
На а. с. 31 - 32 знаходиться роздрукований прінт-скрін з сайту   ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого вартість чоловічого ремня становить 515 євро.
            
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Предметом спору у справі, яка переглядається, є відшкодування матеріальної шкоди у вигляді вартості неповернутого вилученого, згідно доводів позивача, під час обшуку належного позивачеві майна (годинників, золотих речей, чоловічого поясу), зобов`язання відшкодування в натурі іншого вилученого під час обшуку майна (флеш-накопичувачі, ручки, запонки і зажим під галстук), а також моральної шкоди, заподіяння якої позивач обґрунтовував тим, що в зв`язку з діями та бездіяльністю відповідачів, невиконанням ними рішень судів, які набрали законної сили, неможливістю користування власним майном він тривалий час перебував у пригніченому стресовому стані, дискомфорті, нервовому напруженні, що позбавляє його нормального ритму життя.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.
 
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
 
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
 
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
 
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
 
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1167, 1174 ЦК України.
 
Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).
 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Повно та всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що наявними доказами не підтверджується факт вилучення слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві під час проведення обшуку 14 березня 2017 року в будинку АДРЕСА_1 майна, вартість якого просить відшкодувати позивач, а саме годинника Омега (OE ViLLe) Omega, годинника Мартін Браун (Martin Braun), золота (лом) розірвана цепочка (585 проба, 4 грами)- 1 штуки, коронок - 5 штук,(585 проба, 2 грами), печатки - 1 штуки (585 проба 4,83 грами), обручальної каблучки - 1 штука (585 проба 7,26 грама), запонок - 2 штуки золоті ( проба 585, вага 8,94 грама); золотого тризуба - 1 штука (проба 585 вага 3 грама, чоловічого пояса Луі Вітон ( LOUIS VUITTON ) та повернути в натурі: ручки - 4 штуки (монтблан, ватерман, паркери - 2 штуки), запонки - 2 штуки звичайні; зажим під галстук - 1 штука звичайний.
 
Такі висновки є правильними, з огляду на наявні в матеріалах справи протокол обшуку від 14 березня 2017 року та протокол огляду від 15 березня 2017 року, в яких перелік вилученого та оглянутого майна не містить будь-якої з вищенаведених речей.
 
Судом першої інстанції надано належної правової оцінки доводам позивача, що протокол обшуку від 14 березня 2017 року було визнано недостовірним під час розгляду кримінальної справи № 752/20497/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 , а саме, що даний протокол не був прийнятий судом в кримінальному провадженні до уваги як належний доказ, оскільки було встановлене різне маркування патронів, які були вилучені під час обшуку та які надані експерту на дослідження. 
Разом із тим, в частині вилучення іншого майна протокол обшуку від 14 березня 2017 року судом в кримінальному провадженні не досліджувався, а відтак наведені обставини не є підставою вважати цей протокол неналежним та недопустимим доказом у справі, що переглядається.
 
Апеляційний суд враховує, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17, якою зобов`язано заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 повернути вилучене під час проведення обшуку 14 березня 2017 рокумайно, обставини його вилучення не встановлювались, а зобов?язання повернути вилучене майно ґрунтуються на тому, що коробка з документами та сумка з документами вилучались без опису документів, які знаходились в коробці та сумці з документами, та без залучення особи, в якій вилучено ці речі, до огляду, що позбавляє можливості осіб, дії яких оскаржуються, спростувати заявлені вимоги щодо повернення тимчасово вилученого майна.
 
Разом із тим, апеляційний суд приймає до уваги, що спірне майно - годинники, вироби із золота, чоловічий пояс, ручки, запонки, зажим під галстук - до документівне відносяться, і що в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17 висновки про вилучення під час обшуку 14 березня 2017 року будь-яких інших речей позивача без їх опису відсутні.
 
Також апеляційний суд враховує, що у виправдувальному вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року в справі № 752/20497/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 наведено показання допитаної як свідка понятої ОСОБА_7 , яка показала, що в ході обшуку було виявлено флешки, документи та патрони в шкафчику на першому поверсі в робочому кабінеті, також знайшли в тумочці зброю, вилучено було документи, флешки, патрони; коштовності знаходили, проте не вилучали (а. с. 41 - 45).
 
В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Київської місцевої прокуратури № 1 повернути йому чотири флеш накопичувачі, про вилучення яких йдеться в протоколі обшуку від 14 березня 2017 року, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що згідно змісту ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року, постановленої за результатами скарги представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 - адвоката Мельник М.О., дозвіл на проведення цього обшуку було надано ухвалою слідчого судді від 23 лютого 2017 року з метою відшукання серед іншого - комп?ютерної техніки та електронномагнітних носіїв інформації, на якій виготовлялась фінансово-господарська документація, а також інших електронно-магнітних носіїв інформації, на яких зберігається інформація та які можуть мати значення для встановлення істини в кримінальному провадженні. 
 
Застосувавши положення ч. 7 ст. 236 КПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що оскільки спірні флеш накопичувачі були вилучені слідчим під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на вилучення в тому числі електронно-магнітних носіїв інформації, на яких зберігається інформація, вони не мають статусу тимчасово вилученого майна, яке Київську місцеву прокуратуру № 1 зобов?язано повернути ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року в справі № 752/3850/17.
 
З огляду на те, що вилучення спірного майна проводилося органами поліції, а не прокуратурою, судом першої інстанції також правильно враховано, що ОСОБА_1 на свій розсуд не скористався пропозицією Київської місцевої прокуратури № 1 від 04 вересня 2018 року з питання повернення флеш накопичувачів, які не були повернуті 19 червня 2018 року, звернутися до старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Грабчака О.А. або начальника слідчого відділення Митича С.П., та звернуто увагу, що такі дії прокурора не були оскаржені позивачем.
 
Судом першої інстанції обгрунтовано звернуто увагу, що у позовній заяві ОСОБА_1 стверджував про вилучення флеш накопичувачів саме з фотографіями сім?ї позивача, про що, згідно його доводів, зазначено в протоколі обшуку від 14 березня 2017 року, однак ці доводи спростовуються змістом зазначеного протоколу від 14 березня 2017 року, в якому відсутні будь-які відомості про зміст вилучених флеш накопичувачів. 
 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Київської місцевої прокуратури № 1 повернути зазначені флеш накопичувачі.
 
Крім того, оскільки судом першої інстанції не встановлено протиправності дії відповідачів та наявності у них обов`язку повернути спірне майно ОСОБА_1 , судом також зроблено правильні висновки про відсутність підстав для відшкодування ними моральної шкоди, яка, згідно доводів позовної заяви, полягала у невиконанні відповідачами ухвали слідчого судді та неповерненні належного йому майна.
 
Апеляційний суд не може погодитися з аргументами позивача в апеляційній скарзі, що висновки суду першої інстанції про невилучення при обшуку іншого майна, крім зазначеного в протоколі обшуку, спростовуються самими діями поліції щодо повернення належних позивачу папок, які також не були занесені до протоколу обшуку, однак повернуті на підставі ухвали від 19 грудня 2017 року.
 
Зазначені доводи є неспроможними і такими, що перекручують фактичні обставини справи, з огляду на те, що згідно акту про часткове повернення тимчасово вилученого майна, складеного 19 червня 2018 року, ОСОБА_1 Голосіїівським ГУНП в м. Києві повернуто вилучені папки з документами, що узгоджується зі змістом як протоколу обшуку від 14 березня 2017 року, згідно якого вилучено  коробку з документами та сумку з документами, так і протоколу огляду від 15 березня 2017 року, наведений в якому перелік оглянутих документів, в тому числі в папках, відповідає переліку повернутого згідно акту від 19 червня 2018 року майна.
 
Інших доводів про те, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, апеляційна скарга не містить.
 
Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позовній заяві, та норм матеріального права, без зазначення, яким чином дані норми, на думку позивача, було неправильно застосовано або не застосовано судом першої інстанції, є необґрунтованим та не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
З огляду на те, що судом першої інстанції не встановлено обставин заподіяння шкоди ОСОБА_1 та обов`язку Київської місцевої прокуратури № 1 повернення йому спірного майна, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані посилання позивача на положення ст. 1 - 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якими позивач раніше не обгрунтовував свій позов і які вперше наведені ним в апеляційній скарзі.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
У справі, яка переглядається, досліджено докази та встановлені обставини, відповідно до яких суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про недоведеність наявності усіх складових деліктної відповідальності для покладення на державу обов`язку по відшкодуванню шкоди, на завдання якої посилається позивач, недоведеність факту завдання такої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та процесуальною діяльністю уповноважених осіб відповідачів.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні,  питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                 Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.