ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" листопада 2022 р.           Справа№ 910/2739/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Мальченко А.О. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
за участю представників сторін:
від позивача - не з`явились,
від відповідача - не з`явились,
розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 (повний текст рішення складено 11.08.2022)
у справі № 910/2739/22 (суддя Князьков В.В.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В."          
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс"
про стягнення 256 848,25 грн., -
ВСТАНОВИВ:
У 2022 році Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В." звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" про стягнення 256 848,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки №31-8 від 31.08.2021 року не виконав свої зобов`язання в частині своєчасності оплати поставленого товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 року позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 235 416,93 грн., штрафних санкцій в розмірі 15 027, 98 грн. та інфляційних втрат в сумі 6 403, 34 грн.  задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В." основний борг в сумі 235 416 грн. 93 коп., штрафні санкції в розмірі 15027 грн. 98 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 043 грн. 34 коп. та судовий збір в сумі 3 582 грн. 72 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 435 416,93 грн., на підтвердження чого надано до матеріалів справи видаткову накладну №КВ-1606 від 05.10.2021 року на суму 435 416,93 грн. Також місцевим господарським судом було встановлено, що за наслідками здійснення господарської операції з поставки товару за договором №31-8 від 31.08.2021 року позивачем було складено та зареєстровано податкові накладні №7 від 03.09.2021 року та №11 від 05.10.2021 року, що були зареєстровані Єдиному реєстрі податкових накладних. Втім, з огляду на часткову оплату покупцем товару, який було поставлено постачальником, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В." на суму 235 416,93 грн., доказів погашення якої  матеріали справи не містять.
Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що видаткова накладна не доводить факту отримання відповідачем товару, оскільки неможливо встановити особу, яка її підписала, а також її повноваження. Крім того скаржник вважає, що в порушення умов п. 4.2. договору позивач повинен був повідомити відповідача про готовність товару до відвантаження, однак жодних повідомлень відповідач не отримував. Крім того скаржник вважає, що податкові накладні, складені позивачем не можуть бути доказом реальності здійснених господарських операцій з поставки товару. Й наостанок скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції жодної експертизи не призначалось, а тому місцевий господарський суд не міг встановити, що саме директор ТОВ «БК «Сфера Люкс» підсипав видаткову накладну.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів доплати судового збору у розмірі 405 грн. 00 коп. 
13.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" надійшла заява на виконання ухвали з доказами доплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2739/22.
03.10.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/2739/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 року у справі №910/2739/22 та призначено розгляд справи на 23.11.2022 року.
04.11.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
В судове засідання 23.11.2022 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засіданні повідомлені належним чином.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В." (постачальник) та  Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" (покупець) було укладено договір поставки №31-8, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товари в асортименті, кількості та по цінах, що зазначені в рахунках-фактурах та/або в специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору. (а.с. 6-9).
Відповідно до п. 3.2. договору загальна вартість договору 435 416,93 грн, в тому числі, податок на додану вартість 20% - 72 569,49 грн. зазначена в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 3.4. договору покупець оплачує вартість товару у наступному порядку: аванс в розмірі 70% від загальної вартості договору покупець перераховує на рахунок постачальника, зазначений в розділі 13 даного договору, протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, якщо інше не вказано в специфікації. Остаточний розрахунок в розмірі 30% від загальної вартості товару після поставки товару, що здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту отримання товару (підписання видаткової накладної).
Відповідно до п. 4.1. договору термін поставки товару становить 21 календарний день з моменту отримання постачальником авансу за товар.
Згідно з п. 4.2. договору поставка товару здійснюється на умовах згідно правил Інкотермс у редакції 2010р. - DDP якщо інше не визначено у відповідній специфікації. Постачальник зобов`язаний засобами факсимільного зв`язку або іншими способами повідомити покупця про готовність товару до відвантаження не пізніше, ніж за 2 (два) робочі дні. 
Прийом товару щодо кількості, якості та комплектності здійснюється покупцем ц місці поставки, зазначеному в п. 4.2. даного договору, на підставі товаропровідних документів на товар.
Пунктом 4.5. договору передбачено, що моментом переходу власності на товари і перенесення ризиків, пов`язаних з їхньою втратою чи пошкодженням, вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на товар.
Крім того, в пункті 6.3. договору сторони передбачили, що у випадку порушення вказаного у п.3.4 цього договору терміну оплати покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день затримки.
У п.11.1. договору вказано, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами усіх зобов`язань до договору.
Відповідно до специфікації №1 від 31.08.2021 року, яка є невід`ємною частиною договору, контрагентами було погоджено асортимент, кількість та загальну вартість товару, що поставляється за договором №31-8 від 31.08.2021 року. (а.с. 10).
З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2021 року постачальником (позивач) було виставлено рахунок №КВ-1281 від 31.08.2021 року на оплату товару за договором №31-8 від 31.08.2021 року на суму 435 416,93 грн. (а.с. 11).
Відповідач в свою чергу, перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 200 000 грн., що вбачається зі змісту банківської виписки з рахунку Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В.". (а.с. 13).
Як зазначає позивач, ним було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 435 416,93 грн., на підтвердження чого надано до матеріалів справи видаткову накладну №КВ-1606 від 05.10.2021 року на суму 435 416, 93 грн. (а.с. 12).
Також позивачем долучено до матеріалів справи податкові накладні №7 від 03.09.2021 року та №11 від 05.10.2021 року, що були зареєстровані Єдиному реєстрі податкових накладних. (а.с. 66-69).
Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що відповідачем в повному обсязі розрахунку за поставлений товар проведено не було, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В." на суму 235 416, 93 грн., що стало підставою для нарахування інфляційних втрат та неустойки.
Втім, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що позивачем не поставлено товар взагалі, що видаткова накладна, яка надана позивачем на підтвердження обставин поставки товару, підписана не директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс", а отже, не може бути прийнята в якості належного доказу по справі.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. 
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Як вже було зазначено вище, позивач зазначає, що поставив товар відповідачу на суму 435 416,93 грн., який останній прийняв відповідно до видаткової накладної №КВ-1606 від 05.10.2021 року на суму 435 416, 93 грн. (а.с. 12), однак розрахувався за поставлений товар частково, що підтверджується зі змісту банківської виписки з рахунку Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В.". (а.с. 13).
Пунктом 4.5. договору передбачено, що моментом переходу власності на товари і перенесення ризиків, пов`язаних з їхньою втратою чи пошкодженням, вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на товар.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи скаржника стосовно того, що позивачем не поставлено товар та те, що останній не підписував видаткову накладну №КВ-1606 від 05.10.2021 року, оскільки як вже було встановлено матеріали справи місять докази перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів в розмірі 200   000, 00 грн., тобто авансу. (а.с. 13).
При цьому в призначенні платежу вказано фільтрованої виписки за період з 31.08.2021 року по 08.02.2022 року «оплата за будматеріали зг.рах.№КВ-1281 від 31.08.2021р.».
Згідно з частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відтак, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що у даному випадку колегія суддів звертається до принципу більшої вірогідності, до якого вже звертався Верховний суд, зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 921/319/17-г/11(11/Б-1042(337/7-10) від 12.04.2018 року у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області до ВАТ "Бучацький цукровий завод" про визнання права власності на нежитлову будівлю хлораторної. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання».
В практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 р. (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Колегія суддів звертає  увагу, що відповідно до п. 4.1. договору термін поставки товару становить 21 календарний день з моменту отримання постачальником авансу за товар.
Як вбачається з матеріалів справи 03.09.2021 року, відповідачем було перераховано на користь позивача 200   000, 00 грн. в якості авансу згідно рахунку №КВ-1281 від 31.08.2021 року. (а.с. 13).
Отже, позивач повинен був поставити відповідачу товар до 24.09.2021 року.
Однак, матеріали справи не містять будь-яких звернень відповідача до позивача щодо здійснення поставки товару або повернення авансу в сумі 200   000, 00 грн.
Крім того, колегія суддів критично ставить до доводів скаржника, що суд першої інстанції не призначав судової експертизи оскільки по перше відповідач заперечуючи факт підписання видаткової накладної №КВ-1606 від 05.10.2021 року не вказував про наявність необхідності призначення судової почеркознавчої експертизи, а також не надав будь-яких доказів щодо втрати печатки підприємства, оскільки на видатковій накладній стоїть печатка підприємства відповідача та по друге, відповідно до п. 3, ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Втім, відповідач, як і не заявляв клопотання про призначення судової експертизи, так і не скористався своїм правом самостійно замовити експертизу та надати її висновок до суду.
Крім того, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками здійснення господарської операції з поставки товару за договором №31-8 від 31.08.2021 року позивачем було складено та зареєстровано податкові накладні №7 від 03.09.2021 року та №11 від 05.10.2021 року, що були зареєстровані Єдиному реєстрі податкових накладних. (а.с. 66-69).
Отже, враховуючи перерахування 03.09.2021 року відповідачем на користь позивача 200   000, 00 грн. в якості авансу згідно рахунку №КВ-1281 від 31.08.2021 року, та відсутність будь-яких вимог щодо повернення зазначених коштів та претензій щодо поставки товару з моменту настання такого зобов`язання у позивача  до лютого 2022 року (місяць подання позову), а також відсутність клопотань щодо призначення судової експертизи та не подання висновку експерта на замовлення учасника справи, наявність в матеріалах справи видаткової накладної та податкових накладних, у даному випадку принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності надає можливість колегії суддів зробити висновок, який ґрунтуючись на встановлених судом першої інстанції фактах, а також доводів сторін, що цілком вірогідним є надання таких послуг, як поставка товару позивачем на суму 435 416,93 грн.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що з огляду на часткову оплату покупцем товару, який було поставлено постачальником, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс-В." на суму 235 416,93 грн., доказів погашення якої  матеріали справи не містять.
Щодо доводів скаржник, що матеріали справи не містять в порушення умов п. 4.2. договору повідомлення відповідача про готовність товару до відвантаження колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.2. договору постачальник зобов`язаний засобами факсимільного зв`язку або іншими способами повідомити покупця про готовність товару до відвантаження не пізніше, ніж за 2 (два) робочі дні. 
Отже, умовами договору передбачено інші способи повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження, таких наприклад, як телефоном, а тому враховуючи отримання товару відповідно до видаткової накладної, колегія суддів вважає, що позивачем було повідомлено відповідача про готовність товару до відвантаження.
Щодо посилання скаржника на той факт, що з видаткової накладної не можливо ідентифікувати місце поставки товару, колегія суддів зазначає, що у видатковій накладній вказано покупця (ТОВ «БК «Сфера ЛюксЦ») із зазначенням адреси 04112, м. Київ, вул . Степана Руданського, 3, корпус А, офіс 509.
Тому, враховуючи факт підписання відповідачем видаткової накладної, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем здійснено поставку товару за адресою відповідача.
Крім того, з огляду на порушення відповідачем строків оплати товару за договором, позивачем за період з 09.10.2021 року по 15.02.2022 року було нараховано та заявлено до стягнення неустойку в сумі 15 027,98 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 403, 34 грн. (листопад 2021 - січень 2022).
Колегія суддів звертає увагу, що господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України. 
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Оскільки відповідачем не виконані належним чином зобов`язання, то це є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В пункті 6.3. договору сторони передбачили, що у випадку порушення вказаного у п.3.4 цього договору терміну оплати покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день затримки.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено вище, відповідач отримав товар 05.10.2021 року (видаткова накладна №КВ-1606 від 05.05.2021 року).
Відповідно до п. 3.4.2. договору остаточний розрахунок в розмірі 30% від загальної вартості товару після поставки товару, що здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання товару (підписання видаткової накладної).
Таким чином, останнім днем здійснення розрахунку за поставлений товар у відповідності до п. 3.4. договору є 08.10.2021 року. (третій банківський день від дати підписання видаткової накладної).
З огляду на вище викладене, колегія суддів перевіривши розрахунки позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення  штрафних санкцій в розмірі 15 027, 98 грн. та інфляційних втрат в сумі 6 403, 34 грн. підлягають задоволенню.
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. 
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня   2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1.    Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сфера Люкс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 року у справі №910/2739/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 року у справі № 910/2739/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2739/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.11.2022 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                А.О. Мальченко