КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 758/10556/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10283/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року                                                                                                         м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Укрводсервіс» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Петрова Д.В.,- 
     
  встановив:
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з державного підприємства «Укрводсервіс» на його користь 517 878 грн 08 коп., з яких 81 513 грн 28 коп. - невиплачена заробітна плата з урахуванням індексу зростання споживчих цін, 436 364 грн 80 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 07 квітня 2020 року по 17 травня 2020 року виконував обов`язки генерального директора, а з 18 травня 2020 року обіймав посаду генерального директора на підставі Наказу Державного агентства водних ресурсів № 124-ос та укладеного Контракту № 16 від 15 травня 2020 року.
12 жовтня 2020 року позивача звільнено за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Про це було видано наказ Державного агентства водних ресурсів № 242-ос від 12 жовтня 2020 року.
Пунктом 17 контракту визначено, що посадовий оклад ОСОБА_1 становить 30 000 гривень на місяць.
Згідно довідки у період з квітня по жовтень 2020 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 183 259 грн 38 коп. Утім, відповідно до банківських виписок ОСОБА_1 фактично сплачено станом на 27 липня 2021 року 67 603 грн 50 коп. 
Позивач вважає дії відповідача щодо невиплаченої, але нарахованої заробітної плати у розмірі 115 655 грн 88 коп. незаконними. Крім того, відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Укрводсервіс» зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник ДП «Укрводсервіс» проти апеляційної скарги заперечив.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач добровільно, розуміючи значення своїх дій, вчинив правочин та надав безповоротну фінансову допомогу відповідачу, чим відмовився від права вимоги невиплаченої заробітної плати, що свідчить про відсутність факту порушення прав та інтересів позивача, а відтак, заборгованості з невиплаченої заробітної плати у відповідача перед позивачем не існує.
Вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не підлягає задоволенню, оскільки відсутній факт порушення трудового законодавства відповідачем щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум.
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків на вакантну посаду генерального директора ДП «Укрводсервіс» строком на два місяці, з 08 квітня 2020 року по 08 червня 2020 року, згідно наказу № 84-ос від 07 квітня 2020 року.
Згідно наказу № 124-ос від 15 травня 2020 року, ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора ДП «Укрводсервіс» з 18 травня 2020 року на умовах, передбачених контрактом.
15 травня 2020 року між ДП «Укрводсервіс» та ОСОБА_1 укладено контракт № 16 на термін з 18 травня 2020 року по 17 травня 2021 року включно.
Наказом № 242-ос від 12 жовтня 2020 року звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Укрводсервіс» 12 жовтня 2020 року за угодою сторін, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, пп. Б п. 25 контракту, та припинено дію контракту від 15 травня 2020 року № 16.
Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням № 7 від 13 жовтня 2020 року, за період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року заробітна плата, на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески становила 183 259 грн 38 коп.
Відповідно до загальної довідки про розрахунки по заробітній платі ОСОБА_1 № 2/1-218 від 16 грудня 2021 року, з урахуванням утриманих податків та зборів, загальна сума, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 за весь час роботи на ДП «Укрводсервіс» становила 147 523 грн 80 коп., з яких фактично виплачено ОСОБА_1 72 603 грн 50 коп. Залишок невиплаченої заробітної плати - 74 920 грн. 30 коп.
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що фактично йому було виплачено заробітну плату у розмірі 67 603 грн 50 коп., що підтверджується банківськими виписками. Сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складає 115 655 грн 88 коп. Отже, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу належну заробітну плату з урахуванням індексу зростання споживчих цін та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Матеріали справи місять заяву ОСОБА_1 від 28 вересня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 просить нараховану йому заробітну плату (період червень-жовтень 2020 року) в сумі 74 920 грн 30 коп. не виплачувати йому, а зарахувати як безповоротну фінансову допомогу ДП «Укрводсервіс».
Наказом № 28/09-1 від 28 вересня 2021 року, відповідно до заяви ОСОБА_1 віднесено на доходи (інші доходи-безповоротна матеріальна допомога) нараховану заробітну плату генеральному директору ОСОБА_1 (період червень-жовтень 2020 року) в сумі 74 920 грн 30 коп.
Згідно довідки про розрахунки по заробітній платі ОСОБА_1 № 2/1-218 від 16 грудня 2021 року, відповідно до заяви ОСОБА_1 та наказу від 28 вересня 2021 року № 28/09-1 невиплачену зарплату в розмірі 74 920 грн 30 коп. віднесено до складу доходів підприємства на 746 рахунок «Інші доходи». 
Відповідно до п. 14.1.257. Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.
Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).
За приписами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи подання ОСОБА_1 заяви від 28 вересня 2021 року, якою позивач добровільно надав безповоротну фінансову допомогу відповідачу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність заборгованості з невиплаченої заробітної плати у відповідача перед позивачем.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 24 червня 2022 року постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-    
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                                    Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                     С.В. Кулікова

 
                                                                                                                                С.Г. Музичко