ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9676/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2022 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві щ 17.01.2019 №0002164202, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 36634,79 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 9158,70 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002194202, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 439 617,742 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію  у розмірі 109904,36 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002174202, яким зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002184202, яким зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 510,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність вчинення ним податкового правопорушення, незаконність проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки та протиправність прийняття за її результатами, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідачем не дотримано порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Також, відповідачем було невірно (помилка у номері будинку) вказано адресу при відправлені позивачу акту про результати перевірки від 23.11.2018 №4619/26-57-13-36/ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Позивач зазначає, що акт не отримував, з його змістом ознайомився тільки 23 квітня 2020 року після отримання відповіді Головного управління ДПС у м. Києві на адвокатський запит. Вважає, що неналежне направлення акту перевірки та не надання права подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 Податкового Кодексу України, позбавило позивача можливості реалізації свого права на подання відповідних пояснень та документів, що стосувалися предмету перевірки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002164202, №0002194202,  №0002174202,  №0002184202;
- стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 43141267) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5959, 95 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто п`ять копійок).
Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 23.10.2018 №15854 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ "УКРСИББАНК" (ЄДРПОУ 09807750) ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. ОСОБА_1 був проінформований про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 23.10.2018 №63760/К/26-15-42-02-27, які направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків. За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено Акт від 23.11.2018р. №4619/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , який став підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. За посиланням контролюючого органу, платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2017 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага, у сумі 2442319,00 грн., які підлягають відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів, чим порушено вимоги п.п. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст.168 Кодексу. Крім того, перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору встановлено, що ОСОБА_1 занизив та не перерахував до бюджету військовий збір за 2017 рік в розмірі 36 634,79 грн., чим порушив вимоги п. п. 1.2, п. п. 1.3 п. 16 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень Кодексу. 
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розгляду апеляційної справи та матеріалів справи в письмовому провадженні.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що співробітниками Головного управлінням Державної податкової служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ "УКРСИББАНК" (ЄДРПОУ 09807750) ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.
За результатом перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 23 листопада 2018року №4619/26-15-42-02-30/3033522717 (надалі - Акт перевірки). 
В акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вимог п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Кодексу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві не подано; п. п. "а" п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 з урахуванням вимог п. п. "д" п. п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2017 рік у сумі 2 442 319,00 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 439 617,42 гривень; п. п. 1.2, п. п. 1.3 п. 16і підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 36 634,79 гривень.
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 17 січня 2019 року:
-           №0002194202 за порушення підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 439617,742 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію  у розмірі 109904,36 грн;
-          №0002164202 за порушення підпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 36634,79 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 9158,70 грн;
-          №0002174202, за порушення п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Кодексу, ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн;
-          №0002184202 за порушення підпункту "а" пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.
Позивач, вважаючи, що спірні податкові повідомленнями-рішеннями винесено відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту) є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002164202 є протиправним і підлягає скасуванню. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що отримання позивачем доходу не підтвердилось, а порушення вимог пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є помилковим, що виключає необхідність ведення книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та виключає необхідність подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі у редакції, чинній на момент прощення боргу) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що 28 липня 2021 року Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду по справі №826/12872/17 ухвалив постанову, в якій сформовано наступні висновки:
- додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі, коли відпадуть установлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг;
- під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором;
- якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Тобто, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
При цьому, Верховний Суд зауважує, що 07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (надалі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. При цьому, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, обов`язковою умовою для застосування зазначеної норми є зміна валюти зобов`язання за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню.
Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ "УКРСИББАНК" було укладено договір про надання кредиту від 07.09.2007 №11210676000 у сумі 105000,00 доларів США. Відповідно до пункту 1.4. цього договору цільове призначення кредиту - придбання нерухомості. Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань, банком приймається застава нерухомості, а саме: однокімнатна квартира  АДРЕСА_3 . Відповідно до укладеного між позивачем та АТ "УКРСИББАНК" договору іпотеки від 2007 №63012, ця квартира була передана банку в іпотеку.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст.598 ПК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно вищезазначеного договору, позивачем 07.09.2007 року взято кредит в іноземній валюті у сумі 105000,00 доларів США, що дорівнює 530250,00 грн.
Як вбачається з банківською випискою позивачу прощено борг в розмірі 2442319,00 грн, що дорівнює курсовій різниці станом на 30.06.2017 рік.
Колегія суддів звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б свідчили, що при визначенні банком суми заборгованості у розмірі 2442319,00 грн. врахована різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валютних зобов`язань за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року. Вказане, на думку суду, ставить під сумнів правильність визначення та достовірність прощеної суми боргу.
Відсутність у справі доказів на підтвердження висновків акта перевірки вказує на помилковість висновків про порушення позивачем за порушення підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та протиправність визначення податкового зобов`язання.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002194202 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.
Так, Законом України від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 161    підрозділу 10 розділу ХХ    Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Кодексу.
Оскільки під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не встановлено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту) є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002164202 є протиправним і підлягає скасуванню.
Щодо стосується застосування до позивача штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002184202, колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчить зміст акту перевірки, позивач порушив вимоги підпункту "а" пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, тому що не надав до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.
Відповідно до підпункту "а" пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Оскільки судом встановлено, що отримання позивачем доходу не підтвердилось, а порушення вимог пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є помилковим, що виключає необхідність ведення книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002184202 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002174202 за порушення п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Податкові декларації платників податків подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (п. п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу).
Як зазначає відповідач, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік не подано.
На лист ГУ ДФС у м. Києві від 12.03.2018р. №9203/К/26-15-13-04-20 про подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу, отриманого як додаткове благо, фізичною особою ОСОБА_1 відповідь та інформація не надані.
Поряд з тим, що судами встановлено, що отримання позивачем доходу не підтвердилось, а порушення вимог пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є помилковим, що виключає необхідність подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу, а отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №0002174202 є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович