П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 521/14373/21	

Головуючий І інстанції: Маломуж А.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 10.12.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Трохіна Віталія Васильовича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:
16.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до УПП в Одеській області ДПП та Інспектора УПП в Одеській області лейтенанта поліції Трохіна В.В., в якому просив суд скасувати постанову від 09.09.2021р. серії БАБ №117183 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винним за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу - 3400 грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2021р. інспектором УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Трохіним В.В. було винесено постанову серії БАБ №117183 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 3400 грн. Позивач не згоден із оскаржуваною постановою, вважає її безпідставною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки транспортний засіб (електроскутер «Аіма Mine Plus»), яким він керував, не вимагає наявності в нього посвідчення водія, не підлягає державній реєстрації, у відповідності до чинного законодавства, не є механічним транспортним засобом, а відтак він не зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та реєстраційні документи.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2021 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора УПП в Одеській області лейтенанта поліції Трохіна В.В. від 09.09.2021р. серії БАБ №117183 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі - 3400 грн. за ч.2 ст.126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП - закрито за відсутністю в діях позивача складу цього правопорушення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, УПП в Одеській області ДПП 29.12.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 10.12.2021р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
01.02.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху, а ухвалою від 14.03.2021р. - продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги, поданої УПП в Одеській області ДПП. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
02.08.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
09.09.2021р. інспектором УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Трохіним В.В. було винесено постанову серії БАБ №117183 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 3400 грн. 
Згідно з даною постановою, 09.09.2021р. о 16:25 год. ОСОБА_1 , керуючи мопедом марки «Аіма Mine Plus» (без номерних знаків), здійснив рух по доріжці, що призначена для руху велосипедів, позначеній дорожнім знаком 4.14, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив пп.8.4(г) та пп.2.1(а) «Правил дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.
Не погоджуючись із правомірністю винесення відповідачем постанови від 09.09.2021р. серії БАБ №117183 про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що електроскутер «Аіма Mine Plus» потужністю двигуна 0,8 кВт (тобто не більше ніж 4 кВт), не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації), а особа, яка ним керує не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за вказані вище порушення може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким цей електроскутер не являється.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.
У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).
У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п.п.1.3, 1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ч.2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або ж передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Порушення даної норми, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови,           а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.
Положеннями ст.280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. 
При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як встановлено з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 09.09.2021р. серії БАБ №117183, зокрема, стало порушення позивачем вимог пп.2.1(а) ПДР України (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом відповідної категорії), що, у свою чергу, є вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого у ч.2 ст.122 КУпАП.
Як вбачається зі змісту адміністративного позову, основними доводами позивача є лише те, що транспортний засіб (електроскутер) «Аіма Mine Plus», зважаючи на потужність його електродвигуна, яка складає 0,8 кВт, не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації), для керування яким необхідно було отримувати посвідчення подія відповідної категорії, а тому, як наслідок, він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, що передбачене у ч.2 ст.126 КУпАП.
Вирішуючи ж питання обґрунтованості апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
За визначеннями, наведеними у пп.1.10 ПДР України:
- водій - особа, яка керує транспортним засобом та має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;
- транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей та (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; 
- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; 
- мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Згідно з пп.2.1(а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Для забезпечення ж безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів (пп.2.3(г) ПДР України).
У відповідності до п.2.4(а) цих Правил, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися із дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп.2.1 ПДР України.
Колегія суддів зазначає, що термін «мопед» позначає в ПДР України категорію двоколісних транспортних засобів, які за своїми технічними характеристиками поступаються більш швидким двоколісним транспортним засобам і перевищують велосипеди. 
Мопед, незалежно від його зовнішнього вигляду, має такі характерні ознаки, як двигун до 50 куб.см та/або електродвигун потужністю до 4 кВт. Тобто, якщо двоколісний транспортний засіб обладнаний одночасно педалями та електродвигуном потужністю до 4 кВт, то він прирівнюється до мопеда, а особа, яка керує ним зобов`язана мати посвідчення на право керування транспортним засобом категорії А1. Максимальна ж швидкість руху мопеда обмежується 60 км/год.
Так, як передбачено пп.2.13 ПДР України, мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт - належать до категорії А1.
Відповідно до п.2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (затв. постановою КМУ від 08.05.1993р. №340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, окрім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Пунктом 3 цього Положення регламентовано, що керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або ж електродвигун потужністю до 4 кВт, дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1.
Таким чином, на думку судової колегії, транспортний засіб «Аіма Mine Plus», яким і керував ОСОБА_1 , хоч і не є механічним, адже обладнаний електродвигуном потужністю менше 4 кВт, проте являється двоколісним транспортним засобом, що за своїми технічними характеристиками прирівняний до «мопеду».
У контексті викладеного, колегія суддів ще раз наголошує на тому, що «водіями» вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.
Враховуючи викладене, у відповідності до вимог пп.2.1. ПДР України та п.3 Положення №340, позивач, для керування своїм транспортним засобом - мопедом «Аіма Mine Plus», обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт, був зобов`язаний мати посвідчення водія категорії А1, та, у силу вимог пп.2.1 та пп.2.4(а) ПДР України, на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія.
Більш того, аналогічна правова позиція щодо застосування наведених норм також викладена у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021р. у справі №521/5633/21 та 02.08.2022р. у справі №521/11373/21.
Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги, а також долучені відповідачем відеозаписи із місця події, суд апеляційної інстанції встановив, що 09.09.2021р. о 16:25 год. саме ОСОБА_1 , а  не будь-яка інша особа, керуючи цим транспортним засобом «Аіма Mine Plus» (без номерних знаків), допустив порушення пп.2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. При цьому, такі відеозаписи є якісними та дають можливість чітко й однозначно констатувати даний факт.
Зміст вказаних вище файлів (01489@2021090919034310.mp4 01489@2021090919084310.mp4) не викликає сумнівів у тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 09.09.2021р. за участі сторін у справі, та, у даному випадку, не є спірним.
Належність представлених відповідачем доказів слідує зі змісту положень ст.251 КУпАП, у відповідності до яких, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких умов, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування - відсутні.
Відповідно, доводи апеляційної скарги є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2021 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 21.11.2022р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко