Дата документу 01.11.2022 Справа № 333/7010/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/7010/21        Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/1771/22        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Ільїній Г.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-трейд 61», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ТОВ «Авто-трейд 61» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.
Позов обґрунтовано тим, що 07 жовтня 2018 року приблизно о 04 год. 50 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ГАР 3ХІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Юності в м. Запоріжжя, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вул. Юності в районі опори ЛЕП №1524. Від отриманих травм батько позивачів – ОСОБА_5 загинув на місці пригоди. Зазначеною дорожньо-транспортною пригодою позивачам спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрат, пов`язаних із похованням батька та встановленням пам`ятника. Також позивачам спричинена моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які вони зазнали внаслідок загибелі рідної людини.
15 червня 2018 року з відповідачем АТ «Страхова компанія «Країна» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, яка керує забезпеченим транспортним засобом «ГАР 3Х1» реєстраційний номер НОМЕР_1 строком на 1 рік, що підтверджується полісом АМ/6002635.
Позивач ОСОБА_1 поніс витрати на організацію поховання батька: 11000 грн. – витрати на організацію поховання; 2800 грн. – витрати на виготовлення могили. На виготовлення пам`ятника батьку позивач ОСОБА_1 витратив 7450 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди становить 21250 грн. Страхована компанія відшкодувала лише 6900 грн, невідшкодованою залишається частина в сумі 14350 грн.
Позивачі оцінили спричинену їм моральну шкоду в розмірі 100000 грн. На підставі п. 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентна виплата страховика повинна складати 44676 грн.
У загиблого ОСОБА_5 з близьких родичів була його дружина – ОСОБА_3 та двоє дітей – позивачі по справі. Кожен з близьких родичів повинен був отримати 14892 грн (44676/3).
Страхова компанія в повному обсязі сплатила частку в розмірі 14892 грн. лише дружині загиблого – ОСОБА_3 , а позивачам сплатила тільки по 7446 грн.
Позивачі зазначають, що страховою компанією позивачам безпідставно не було виплачено страхове відшкодування в розмірі: ОСОБА_1 – 21796 грн., ОСОБА_2 – 7446 грн.
На підставі ст. 36.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з 01 січня 2020 року до 06 жовтня 2021 року страхова компанія повинна сплатити штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ з суми заборгованості позивачу ОСОБА_1 - 5848 грн., позивачу ОСОБА_2 – 1997,81 грн.
Під час пригоди водій ОСОБА_4 був найманим працівником ТОВ «Авто-Трейд 61» і виконував свої професійні обв`язки водія – керував автомобілем, який належить засновнику товариства. Оскільки страхова компанія повинна сплатити 44676 грн моральної шкоди, то решту моральної шкоди в сумі 55324 грн просили стягнути з відповідача ТОВ «Авто-трейд 61», по 27662 грн. кожному позивачу.
Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачі просили стягнути з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 14350 грн, страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 7446 грн. та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 5848 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2809,80 грн; стягнути з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 7446 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 1997,81 грн, стягнути з ТОВ «Авто-трейд 61» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинення моральної шкоди в сумі 27662 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 4190,20 грн, стягнути з ТОВ «Авто-трейд 61» на користь ОСОБА_2 компенсацію за спричинення моральної шкоди в сумі 27662 грн. Стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у позов задоволено.
Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 14350 грн, страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 7446 грн. та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 5848 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2809,80 грн.
Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 7446 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 1997,81 грн.
Стягнуто з ТОВ «Авто-трейд 61» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинення моральної шкоди в сумі 27662 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 4190,20 грн.
Стягнуто з ТОВ «Авто-трейд 61» на користь ОСОБА_2 компенсацію за спричинення моральної шкоди в сумі 27662 грн.
Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь держави судовий збір в сумі 370,87 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Авто-трейд 61» на користь держави судовий збір в сумі 553,24 грн. 
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ «СК «Країна» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до АТ «СК «Країна», вирішити питання про судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ «СК «Країна» зазначає, що виконало вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача, а суд першої інстанції неправомірно відмовився від дослідження доказів та не надав аргументованої, логічної та нормативно обґрунтованої оцінки всім обставинам справи, зокрема: не досліджено питання про те, чи є допущена позивачем необережність грубою.
Крім того, на думку скаржника, із рішення суду першої інстанції не вбачається, чи досліджував суд надані позивачем безпосередньо до суду документи та чи взято їх до угави при ухваленні рішення про стягнення із Товариства суми спірного страхового відшкодування витрат на поховання.
Апеляційний суд враховує, що хоча прохальна частина апеляційної скарги АТ «СК «Країна»містить вимогу про скасування рішення суду повністю, однак доводи апеляційної скарги не містять посилань на незаконність чи необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивачів до АТ «СК «Країна».
За таких обставин, апеляційний суд не переглядає справу в частині вирішення позовних вимог позивачів до ТОВ «Авто-трейд 61» в силу вимог статті 367 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Кальній Д.С. заперечують проти доводів апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року залишити без змін.
05 жовтня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутності.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника АТ «СК «Країна» Коваленко Ю.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, розгляд апеляційної скарги вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником АТ «СК «Країна» Коваленко Ю.Ю. Попереджено представника АТ «СК «Країна» Коваленко Ю.Ю., що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
01 листопада 2022 року надійшла заява представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвоката Кальній Д.С. про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника.
У судове засідання учасники справи не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (т 2, а.с. 95, 96 , 97), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Ільїної Г.О. відеоконференцзв`язок у цивільній справі з представником АТ «СК «Країна» Коваленко Ю.Ю. не відбувся, оскільки вона у зазначений час не знаходилась в системі відео конференції «Захищений зв`язок з судом»в режимі онлайн, тобто з нею був відсутній зв`язок. (а.с. 109).
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник АТ «СК «Країна» Коваленко Ю.Ю. попереджена про те, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Загальне правило відшкодування шкоди закріплено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Загальні правила відшкодування шкоди діють для володільців джерела підвищеної небезпеки у разі завдання їм шкоди при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.
Так, згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Однак, у випадку, коли школа завдана внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки та іншого об`єкта, що не відноситься до джерела підвищеної небезпеки, то застосуванню підлягають положення статті 1187 ЦК України, які є спеціальними відносно загального правила.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду незалежно від вини, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Наїзд автомобіля на пішохода не може бути кваліфіковано як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, тому обов`язок по відшкодуванню шкоди завданої смертю пішохода покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини відповідно до положень ст. 1187 ЦК України.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до пункту першого статті 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором; страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок – це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з п. 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з смертю потерпілого.
П. 23.1. ст. 23 цього Закону як шкоду, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначає: шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;  шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкоду, пов`язану із смертю потерпілого.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого – комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження старшого слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області від 31 грудня 2018 року, 07 жовтня 2018 року о 04 год. 50 хв. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ГАР 3Х1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Юності в м. Запоріжжі з боку вул. Мирної в напрямку пров. Гурзуфського, в районі опори ЛЕП №1524 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину справа наліво за напрямком його руху. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За вказаним фактом відомості внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Досудове розслідування дійшло висновку про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання пішоходом ОСОБА_5 вимог п.п. 4.4, 4.14 а Правил дорожнього руху України, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці, отже в діях водія ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 КК України. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018080000000296 від 07.10.2018 р. на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. (а.с.13-14).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджується довідкою про причину смерті №3480 від 09.10.2018 р. та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.15).
Зі свідоцтв про народження судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є синами ОСОБА_5 (а.с.17-18).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ГАР3Х 1 реєстраційний номер НОМЕР_1 власником цього автомобіля з 21 березня 2009 року є ОСОБА_6 (а.с.23).
15 червня 2018 року укладений Поліс №АМ/6002635 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб ГАР3Х 1 реєстраційний номер НОМЕР_1 зі страховою компанією «Країна» (а.с.22).
Відповідно до наказу №0305/01 від 03 травня 2016 року ОСОБА_4 з 04 травня 2016 року прийнятий водієм автотранспортного засобу в ТОВ «Авто-Трейд 61» (а.с.24).
Згідно з договором-замовленням №1009 від 09 жовтня 2018 року, рахунку на організацію та проведення поховання ОСОБА_5 було витрачено 11000 грн. та 2800 грн. за ритуальні послуги – копка могили СКП «Вічність». Замовником та платником був ОСОБА_1 , що підтверджується наданими доказами: договором, квитанцією №8 від 10 жовтня.2018 року (а.с. 25-27, 28).
ОСОБА_1 уклав договір підряду №81/1 від 07 травня 2019 року з ФЛП ОСОБА_7 про виготовлення для замовника з матеріалу підрядника вироби з гранітного каменю (пам`ятника). Загальна вартість робіт складає 7450 грн. (а.с.29-31). 
12 серпня 2019 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_8 7487,44 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» (а.с.32)
Також позивачем надано фотознімок встановленого ОСОБА_5 пам`ятника (а.с.33).
З листів страхової компанії «Країна» адресованих ОСОБА_1 № 10427 від 27.08.2019 р., 9499 від 05.08.2019 р. судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звертався до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника. На що страхова компанія повідомила його про необхідність подати документи, що підтверджують такі витрати: підтвердження компетентних органів про встановлення надгробного пам`ятника в результаті візуального обстеження місця поховання померлого ОСОБА_5 чи надати витяг з книги обліку надмогильних споруд про проведення спорудження надмогильного пам`ятника на могилі ОСОБА_5 (а.с.36, 37)
З пояснень позивача суд першої інстанції встановив, що на адресу страхової компанії направлялись на її вимогу договір на виготовлення пам`ятника, фіскальний чек та фотознімок пам`ятника, встановленого на могилі. Проте, страхова компанія виплату не здійснила.
Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 витратив 13800 грн на організацію поховання ОСОБА_5 , при цьому ці витрати повністю узгоджуються із витратами на поховання померлого, встановленими ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та не містять витрат на поминальні обіди, про які зазначає представник скаржника ОСОБА_9 та витрачено 7500 грн. на виготовлення та встановлення пам`ятника на могилу ОСОБА_5 . 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 поніс витрати на спорудження пам`ятника, які підтверджені належними доказами, тому вони підлягають відшкодуванню згідно статті 1201 ЦК України.
Також суд першої інстанції встановив, що АТ «СК «Країна» сплатила ОСОБА_1 - 6900 грн. відшкодування витрат на поховання, безпідставно не сплативши 14350 грн, з чим погоджується і апеляційний суд, а отже ця недоплачена сума підлягає стягненню з відповідача АТ «СК «Країна» на користь позивача ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на п.36.3 ст.36 Закону, як на підставі для виплати страхового відшкодування у розмірі 50% від заподіяної шкоди, на думку апеляційного суду є безпідставними з огляду на таке.
За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Тобто, йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована або повинна була бути застрахована.
Відтак, положення пункту 36.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застосуванню у цій справі не підлягають, оскільки цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_5 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Таким чином, обов`язок по відшкодуванню шкоди, пов`язаної із смертю пішохода ОСОБА_5 внаслідок наїзду на нього транспортного засобу покладається на страховика цього транспортного засобу - АТ "Страхова компанія " Країна".
Суд першої інстанції не встановив, з чим погоджується і апеляційний суд, будь-яких обставин, які б свідчили про наявність умислу потерпілого ОСОБА_5 на спричинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала його смерть. Також не встановлені обставини, які б могли розцінюватись судом як дія непереборної сили.
Матеріалами справи також підтверджено, що АТ «СК «Країна» сплатило страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 14892 грн. третій особі, що не заявляє самостійних вимог – дружині померлого ОСОБА_3 , а позивачам сплатила лише по 7446 грн. кожному, безпідставно зменшивши та не доплативши по 7446 грн. кожному.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача АТ «СК «Країна» на користь кожного з позивачів по 7446 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Стягнута оскаржуваним рішенням з АТ «СК «Країна» на користь позивачів сума пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування відповідає вищезазначеним нормам закону.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні, тож апеляційну скаргу АТ «СК «Країна» належить залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року – без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» – без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у цій справі – без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: