ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇН
29 вересня 2022 року                                 
м. Валки
справа № 617/1642/21
провадження №22-ц/818/2034/22
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Вовчанське підприємство теплових мереж 
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 листопада 2021 року ухвалене у складі судді Петрової Н.М. по справі за позовом Вовчанського підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,-
УСТАНОВИВ:
06 жовтня 2021 представник Вовчанського підприємства теплових мереж звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2020 по 30.09.2021 у розмірі 11971,16 грн., інфляційні втрати в сумі 552,11 грн. та 3 % річних в сумі 204,94 грн., судовий збір у розмірі 2270 грн.
Позов мотивований тим, що відповідач є споживачем послуг теплової енергії, отримує такі послуги, але не здійснює оплату, внаслідок чого утворилася зазначена заборгованість. Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 з 10.06.2020 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У даній квартирі на ім`я відповідача на підприємстві відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є споживачами житлово-комунальних послуг. Між Вовчанським підприємством теплових мереж та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку. Оскільки попередній власник самовільно відключився від мереж централізованого опалення, а відповідач не відновив внутрішньо-квартирну систему теплопостачання, відповідачу ОСОБА_1 нараховується плата за вказані послуги. За період з 01.10.2020 по 30.09.2021 заборгованість склала 11971,16 грн. Крім того, внаслідок матеріальних втрат від знецінення грошових коштів, інфляційних процесів, на зазначену суму заборгованості нараховано інфляційні втрати в розмірі 552, 11 та 3% річних у сумі 204,94 грн.
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області позовні вимоги Вовчанського підприємства теплових мереж задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вовчанського підприємства теплових мереж заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2020 по 30 вересня 2021 у розмірі 11971,16 (одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн. 16 коп.), інфляційні витрати у розмірі 552,11 грн. (п`ятсот п`ятдесят дві грн. 11 коп.), 3 % річних у розмірі 204,94 грн. (двісті чотири грн. 94 коп.), а всього у розмірі 12728,21 (дванадцять тисяч сімсот двадцять вісім грн. 21 коп) грн. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.
Рішення суду мотивоване тим, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зіст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Тому позивач мав право проводити нарахування, навіть, за умови фактичного неотримання відповідачами послуг з теплопостачання при самовільному відключенні від мереж центрального теплопостачання, тобто в разі неотримання послуги споживачем з його вини. Відповідно до ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення було ухвалене з порушенням норм процесуального права, посилання суду на неналежні докази призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що незаконність і необґрунтованість рішення суду полягає у неправильності установлення обставин які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильної оцінки доказів, невідповідності висновків ,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Скаржник зазначив, що особовий рахунок позивачем Вовчанським підприємством теплових мереж відкрито в односторонньому порядку і двосторонній договір постачання теплової енергії в розумінні ч З ст.626 ЦК України, при цьому не міг бути укладеним і дим більше, порушеним. В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази. що у відповідача ОСОБА_1 були договірні відносини з позивачем, відповідач жодного разу не сплатив Вовчанському підприємству теплових мереж кошти за неспожиту теплову енергію і не визнав існування договірних відносин з позивачем.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно договору купівлі-продажу квартири від 10.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротовою І.К. за № 644, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31,32).
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.07.2021, ОСОБА_1 з 10.06.2020 є власником квартири загальної площі 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9, 33).
Відповідно до розрахунків позивача, сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за відпущену теплову енергію за вищевказаною адресою перед позивачем за період з 01.10.2020 до 30.09.2021 склала 11971,16 грн, 3% річних 204,94 грн. за період з 01.11.2020 по 01.08.2021, інфляційні збитки 552,11 грн за період з листопада 2020 по серпень 2021 року (а.с.5-7, 52).
Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 10.09.2021 скасовано винесений 12.08.2021 наказ Вовчанського районного суду Харківської області у справі № 2-н/617/335/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вовчанського підприємства теплових мереж заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 11971,16 грн., інфляційні втрати у розмірі 564,08 грн., 3% річних у розмірі 143,94 грн., а всього 12679,18 грн. та судового збору в розмірі 227 грн (а.с.12-13).
З розрахунків позивача вбачається, що нарахування платежів за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 провадяться по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я відповідального власника квартири ОСОБА_1 (а.с.5).
Згідно довідки № 84 від 12.10.2020, наданої головою правління ОСББ «Вовчанськжитлосервіс» В.П.Сімбірцевим, за адресою: АДРЕСА_1 з 10.06.2020 і до кінця опалювального періоду 2020-2021 ніхто не проживає, так як квартира знаходиться в стадії ремонтних робіт і не придатна для проживання (а.с.48).
Відповідно до акта від 21.09.2020, складеним головою комісії РТС ОСББ «Вовчанськжитлосервіс» Сімбірцевим В.П., керуючим ОСББ «Вовчанськжитлосервіс» Пащенко І.А., слюсарем-сантехніком ОСББ «Вовчанськжитлосервіс» ОСОБА_2 , зафіксовано, що у квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , прибори централізованого опалення відсутні, монтаж стояків теплових мереж виконаний згідно правил (а.с.49).
Відповідно до листів, адресованих на ім`я директора Вовчанського підприємства теплових мереж від 10.09.2020, від 13.10.2020 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до позивача з проханням не нараховувати оплату за опалення з причин відсутності в квартирі приладів опалення (а.с.34,35)
Згідно відповідей Вовчанського підприємства теплових мереж на вказані листи від 18.09.2020 за № ІІІ-14, від 16.10.2020 за № ІІІ-16 ОСОБА_1 роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини, забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період. Відсутність приладів опалення в квартирі не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання та доказом ненадання споживачу послуг з постачання тепла. Вовчанське підприємство теплових мереж виконує в повному обсязі послуги, про що свідчить підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири та належна якість послуг в точці обліку такої послуги. В листі зазначено, що в разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання та роз`яснено такий порядок (а.с.36-37, 44-45,50).
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Вовчанське підприємство теплових мереж надавало послуги з централізованого теплопостачання, а відповідач їх отримував.
За приписамист.162 ЖК України,ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.92, та у редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів № 45 від 24.01.2006 року, власник та його повнолітні члени сім`ї зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно заст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно дост.68 ЖК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630(далі за текстом Правила), плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно вимогст.530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином i у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно ст.162 Житлового кодексу України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги по затвердженим в установленому порядку тарифам та в строки, встановлені договором або законом.
Частина 3 ст.31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Відповідно до положень ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території, послуги з теплопостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання, тощо.
З матеріалів справи вбачається, що письмовий договір на постачання теплової енергії у квартиру відповідача, як встановлено судом, між сторонами не укладався.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою розташування належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого нараховується плата за послуги з теплопостачання, що надавалися позивачем будинку АДРЕСА_3 до точки розподілу в межах балансової належності та відсутність відмови від отримання послуги у передбаченому законом порядку, свідчать про фактичне укладення договору між сторонами.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного суду України від 16.12.2015 (справа № 6-2023цс15), від 20.04.2016 (справа № 6-2951цс15), від 26.09.2018 (справа №750/12850/16-ц), від 18.03.2019 (справа № 210/5796/16-ц) та підтримана Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 25.07.2019 по справі № 916/2267/17.
Про існування між сторонами цивільних прав та обов`язків також свідчать звернення відповідача до позивача з актом та заявами про перерахунок вартості наданої послуги з теплопостачання через відсутність приборів опалення.(а.с. 34, 35)
Згідно заст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУспоживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до п.20 Правил плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу.
Згідно за п.23, п.29 Правил перерахунок розміру плати за послуги з теплопостачання проводиться лише у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості.
Відповідно до п.25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 року за № 1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007 року) встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, допускається відключення житлового будинку лише в цілому, можливість відключення окремої квартири виключена.
Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4(далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесені зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.
Разом з тим, матеріали справи містять підтвердження, що у квартирі відповідача відсутні батареї, однак це не є доказом відключення його квартири від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання йому послуг з постачання тепла.
Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача або попереднього власника квартири АДРЕСА_4 до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення його квартири від мережі теплопостачання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.
Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири  ОСОБА_1 свідчить про виконання послуг Вовчанським ПТМ.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15, № 6-1706цс15 та від 19.08.2019 у справі № 226/1437/16-ц.
Колегія суддів також не бере до уваги доводи відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання ним цих послуг у зв`язку з відсутністю приборів опалення у квартирі не заслуговують на увагу, оскільки ним порушено встановлений Правилами порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.
За приписамист.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний: за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини: дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо - зимовий період.
Відповідно до п.4 та п.5ст.319 ЦК України власність зобов`язує, орієнтуючи власника на те, що кожен з них не лише має суб`єктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.
Згідно заст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 383 ЦК України також зазначено, що власник житла повинен використовувати належне йому майно (квартиру, будинок) за цільовим призначенням, тобто для проживання. забезпечувати його схоронність, утримувати у належному санітарному та технічному стані, утримуватись від руйнування або псування , підвищувати благоустрій житла та ін. Ремонт та інші зміни власник має право проводити, якщо вони не призведуть до порушень або обмежень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку.
Отже, саме відповідач зобов`язаний підтримувати систему централізованого опалення в квартирі у належному стані.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зіст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Тому позивач мав право проводити нарахування, навіть, за умови фактичного неотримання відповідачами послуг з теплопостачання при самовільному відключенні від мереж центрального теплопостачання, тобто в разі неотримання послуги споживачем з його вини.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем в односторонньому порядку порушені умови договору, який фактично був укладений згідно відкритого особового рахунку, відповідно до якого позивачем, як було встановлено, фактично надавалася послуга з теплопостачання у будинок АДРЕСА_3 , оскільки він самовільно, без законних підстав відключив свою квартиру від мереж централізованого опалення, що не є підставою для зупинення договору та звільнення або зменшення плати за теплову енергію.
Згідно заст.625 ЦК України та п.20 Правил, положення яких носять обов`язковий характер і застосовуються незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2ст.625 ЦК України.
Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи дану норму закону, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що з відповідача також підлягає стягненню 3% річних в сумі 204,94 грн та інфляційні збитки в сумі 552,11 грн., розраховані за період невиконання грошового зобов`язання з листопада 2020 року по 01.08.2021.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).
За таких обставин судова колегія вважає, що суд повно встановив обставини у справі, дав належну оцінку доказам на їх підтвердження та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст. ст. 367,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова
Судді                                                                        О.В. Маміна 

                                                                       Н.П. Пилипчук