Справа № 461/5978/21                        Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/3147/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 жовтня 2022 року м.Львів                                 
Справа № 461/5978/21
   Провадження № 22ц/811/3147/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О

розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова, ухвалене у м.Львові 2 серпня 2021 року у складі судді Мисько Х.М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

встановив:

       12 липня 2021 року АТ «Ідея банк» звернулося до суду з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 1 березня 2016 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №Z20.232.71774 згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 39 999 грн. зі сплатою 1,49% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Вказує, що банк виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 149 474,62 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22 квітня 2021 року.
       Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 2 серпня 2021 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Z20.232.71774 від 1 березня 2016 року в сумі 149 474,62 грн. Вирішено питання стягнення судових витрат. 
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на те, що вона лише 20 серпня 2021 року отримала ухвалу про відкриття провадженні, тобто після ухвалення рішення, чим порушено її право на подачу відзиву на позовну заяву в строк, встановлений в ухвалі. Також вказує, що позивачем було пропущено строк позовної давності. Просить скасувати рішення, застосувати строк позовної давності та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 1 березня 2016 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1   укладено кредитний договір № Z20.232.71774.
Відповідно до цього договору, відповідач отримала кредит у розмірі 39 999 грн. зі сплатою 1,49% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст.526 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконала, тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на час розгляду справи, загальна сума заборгованості за кредитом становить 149 474,62 грн., яка складається із: 25 099,42 грн. - прострочений борг; 24 822,10 грн. - прострочені проценти; 99 553,10 грн. - пеня. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 23 березня 2021 року.
На підставі цього, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову, оскільки у ОСОБА_1 наявна заборгованість по договору № Z20.232.71774 від 1 березня 2016 року. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі з огляду на таке.
Встановлено, що 1 березня 2016 року між сторонами укладено кредитний договір № Z20.232.71774. Відповідно до цього договору відповідач отримала кредит в розмірі 39 999 грн. зі сплатою 1,49% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. 
Згідно розрахунку заборгованості наданого банком, станом на час розгляду справи, загальна сума заборгованості відповідача за кредитом становить 149474,62 грн., яка складається із: 25 099,42 грн. - прострочений борг; 24 822,10 грн. - прострочені проценти; 99 553,10 грн. - пеня.
Позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 кредитного договору (п.3.1.3 кредитного договору).
Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання у випадках, якщо, зокрема, позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш, ніж на один календарний місяць.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1. ст.625 ЦК України).
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України).
Згідно п.1.2. кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.
Відповідно до п. 1.3. цього договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1, 4900 % річних від залишкової суми кредиту.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів.
Згідно пункту 5.1. кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що реальна річна ставка складає 114,5000 %. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 51 386,9000 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідачем здійснено останній платіж 23 березня 2021 року.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 15 травня 2017 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї суми заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Тобто, банк змінив строк виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором.
29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» невиплачених в строк коштів за кредитним договором № Z20.232.71774. Із апеляційної скарги вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 22 квітня 2021 року заборгованість за кредитом становить 149 474,62 грн., яка складається із: 25 099,42 грн. - прострочений борг; 24 822,10 грн. - прострочені проценти; 99 553,10 грн. - пеня.
Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що пеня за несвоєчасне погашення платежів та інші штрафні санкції за кредитним договором, що заявлені до стягнення у даній справі, нараховані відповідачу по 29 лютого 2020 року включно, адже починаючи з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) їх нарахування припинено на виконання вимог пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів прийшла до висновку, що позовна вимога про стягнення простроченого боргу по кредиту в розмірі 25 099,42 грн. підлягає до задоволення. 

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що позивачем не надано розрахунку процентів і пені, яким можна підтвердити їх розміри та період нарахування. Зокрема, це унеможливлює зробити висновок чи нараховані проценти після зміни строку виконання зобов`язань відповідача та чи нарахована пеня за один рік, оскільки до вимоги про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік, що відповідає п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, або за три роки, як передбачено умовами договору.

Зурахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги про стягнення строкових процентів в розмірі 24 822, 1 грн. та пені в розмірі 99 553,1 грн. до задоволення не підлягають.

В апеляційній скарзі відповідач просить застосувати позовну давність. Посилається на те, що позивачем пропущено позовну давність щодо стягнення кредитної заборгованості.

Колегія суддів на вбачає підстав для застосування позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У п. 5.5. кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 3 роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною 1 ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. 

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановлено, що 29 червня 2017 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за № 941 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Відповідач оскаржила вищевказаний виконавчий напис в судовому порядку і рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року у справі №357/11551/19 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

АТ «Ідея Банк» посилається на те, що оскільки до моменту ухвалення цього рішення право кредитора було захищене виконавчим написом, у позивача були відсутні правові підстави для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. 

Після набрання законної сили рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року у справі №357/11551/19 права АТ «Ідея Банк» повторно порушено, тому перебіг позовної давності належить відраховувати після набрання законної сили рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 727/7578/16-ц  до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право стягувача порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса. Таким чином, апеляційний судом було правильно враховано, що позивач не передбачав та не міг передбачити можливість ухвалення судового рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, що і стало підставою для пропуску позовної давності. Тобто перебіг позовної давності почався саме з дати, коли рішенням суду апеляційної інстанції, виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із постановою Верховного Суду від 9 червня 2020 року у справі № 759/17465/18 та від 18 грудня 2019 року у справі №450/18/15-ц позовна давність щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором починає обчислюватися з моменту, коли набере чинності судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 

 
Відтак, належить зробити висновок, що з 29 червня 2017 року по 26 жовтня 2020 року (період чинності виконавчого напису нотаріусом щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) перебіг позовної давність щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не обчислювався, оскільки права позивача було захищені на той період виконавчим написом нотаріуса.
 
       Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Стаття 258 цього Кодексу визначає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сторони у кредитному договорі передбачили позовну давність щодо стягнення неустойки у 3 роки.
       Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. 
       Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
       Колегія суддів прийшла до висновку, що позовна давність позивачем не пропущена, окрім  наведеного вище, ще і у зв`язку з тим, що останній платіж відповідачем здійснено 23 березня 2021 року, а з позовом банк звернувся 1 липня 2021 року. Здійснення платежу відповідачем 23 березня 2021 року свідчить про визнання нею своїх зобов`язань за кредитним договором. 
       З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості відповідно до кредитного договору в розмірі 25 099, 42 грн., в решті позову належить відмовити. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення процентів та пені, а в частині задоволення вимог про стягнення боргу в розмірі 25 099,42 грн. рішення належить залишити без змін.
       Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України належить змінити розподіл судових витрат та стягнути із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Ідея Банк» 381,13 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог. З позивача в дохід держави належить стягнути 2 833,30 грн. судового збору, оскільки відповідач звільнена судом від сплати судового збору. У зв`язку з наведеним, оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.
       Керуючись : ст. 367, п. 1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
        Рішення Галицького районного суду м. Львова від 2 серпня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» за кредитним договором № Z20.232.71774 від 1 березня 2016 року 24 822,10 грн. прострочених процентів та 99 553,10 грн. пені, - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.
       В частині розподілу судових витрат рішення Галицького районного суду м. Львова від 2 серпня 2021 року - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.
       Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (КОдЄДРПОУ 19390819, 79008, м.Львів, вул.Валова,11) 381,13 грн. (триста вісімдесят одну грн. 13 коп.) судового збору.
       Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (Код ЄДРПОУ 19390819, 79008, м.Львів, вул.Валова,11) 2 833,30 грн. (дві тисячі вісімсот тридцять три грн. 30 коп.) судового збору в дохід держави.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 жовтня 2022 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк