Номер провадження: 22-ц/813/1333/22 
Справа № 494/1054/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

                                         В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме три земельні ділянки, площею 6,3291 га, 6,33 га та 8,3984 га, що розташовані на території Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області. Усі правовстановлюючі документи, що стосуються спадкового майна, знаходяться у відповідача, який є братом та іншим спадкоємцем першої черги. На час відкриття спадщини позивач перебувала у важкому емоційному стані, у зв`язку з чим не змогла своєчасно у шестимісячний строк звернутись до нотаріуса. Також перед закінченням строку для вступу в спадкові права позивач важко захворіла. 12.01.2018 року позивач звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини, проте отримала від нотаріуса письмове роз`яснення про пропуск строку на прийняття спадщини з пропозицією звернутися до суду з питань надання додаткового строку для прийняття спадщини. 
За таких обставин позивач звернулась з даним позовом до суду та просила суд визначити їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року та ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 11.10.2022 року на 15.00 годину не з`явилися. 
В матеріалах справи міститься клопотання апелянта ОСОБА_1 про розгляд її апеляційної скарги без її присутності в судовому засіданні з подальшим повідомленням її про прийняте за її апеляційною скаргою рішення. 
Інших заяв – про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи від позивача ОСОБА_1 не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 про причини не явки суду не повідомив, заяв про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавав, про відкладення розгляду справи не клопотав.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин неявки сторін судом апеляційної інстанції не встановлена, і сторони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та відзиві на неї, і наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та відповідача при таких обставинах не є порушенням їх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові  Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
Також колегія суддів враховує, що справа розглядається в судах з серпня 2018 року, а в апеляційному суді з січня 2020 року.
За наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними і пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 (матір сторін), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- 12.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено, оскільки попущено шестимісячний строк та надано відповідне роз`яснення.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до приписів ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.
При цьому даний критерій є визначальним у наявності підстав для визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач обґрунтовувала пропуск нею цього строку тим, що на час відкриття спадщини позивач перебувала у важкому емоційному стані, у зв`язку з чим не змогла своєчасно у шестимісячний строк звернутись до нотаріуса. Також перед закінченням строку для вступу в спадкові права позивач важко захворіла.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У своїй постанові від 20.01.2021 року у справі № 752/11156/18-ц Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Само по собі перебування позивача у депресії у зв`язку зі смертю близької людини (матері), яке при цьому не призвело до такого стану погіршення здоров`я, який би реально перешкоджав особі звернутися до нотаріуса протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини та тривав би до моменту фактичного звернення позивача до нотаріуса або до суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. Законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно враховував морально-психологічну сторону спадкоємців.
Зазначаючи про депресивний стан, пов`язаний зі смертю матері та про захворювання на важку хворобу перед закінченням строку для подання заяви, позивач не надала жодного документального підтвердження захворювання та періоду лікування в умовах стаціонару.
Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, а також встановлені судом обставини, апеляційний суд погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач  не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття нею спадщини, а отже, нею не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 09 грудня 1994 року; пункт 29).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 19.10.2022 року

Головуючий                  О.М. Таварткіладзе

Судді:                 А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова