Постанова                                  
Іменем України                                  
 
10 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 333/744/20
провадження № 61-4686св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради,
третя особа -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року 
у складі судді Стоматова Е. Г. та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: 
Дашковської А. В., Кримської О. М., Маловічко С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа - 
ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала 
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Зазначала, що вона в установленому законом порядку не позбавлялась батьківських прав щодо дітей, має власне житло, працює, отримує стабільний дохід, позитивно характеризується, ніколи не вчиняла адміністративних чи кримінальних правопорушень, здорова, не перебуває на жодних обліках в медичних установах.
 
Вважала, що колишній чоловік мститься їй шляхом позбавлення спільних дітей її піклування як матері. Відповідач (служба у справах дітей Запорізької міської ради) діє в інтересах батька ОСОБА_2 , не перевіряв надані ОСОБА_2 документи та не встановив, що останній надав недостовірні дані щодо свого працевлаштування, занятості на роботі, доходу, забезпечення дітей необхідною медичною допомогою та можливості забезпечити дітям належний рівень догляду. Діти хворіють, але не отримують від батька належного медичного забезпечення, проводять час з різними сторонніми людьми, не відвідують дитячий заклад та лікаря, позбавлені матері, яка могла б цілодобово піклуватись про них.
 
19 вересня 2019 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району було винесено розпорядження № 503р «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження, яким встановлений наступний порядок побачень з дітьми: щосереди та щоп`ятниці з 17:00 години до 20:00 години, щосуботи з 16:00 години до 
19:00 години, щонеділі з 10:00 години до 13:00 години, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Побачення з дітьми проводити 
у присутності батька, за місцем проживання дітей.
 
Вважала, що вищевказане розпорядження грубо порушує її право на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, яке гарантується їй Конституцією України та чинним міжнародним та українським законодавством. Коли вона приїжджає до дітей згідно встановленого розкладу побачень, у квартирі за місцем їх проживання присутній ОСОБА_2 та його співмешканець, дехто ОСОБА_5 . Він погрожує їй, ображає і принижує на очах їх дітей, забороняє брати дітей на руки, фотографувати їх. Крім того, ОСОБА_5 постійно стежить за нею. Відповідач своїм розпорядженням встановив неправомірний порядок спілкування з дітьми, чим незаконно усунув її від дітей та порушив гарантоване державою її право, як матері, спілкуватись та виховувати своїх дітей.
 
Вказувала, що на момент постановлення оскаржуваного розпорядження 
№ 503р вона з ОСОБА_2 перебували у шлюбі та в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа про визначення місця проживання дітей з матір`ю.
 
Оскаржуване розпорядження не було їй надіслано у встановленому законом порядку та не було оприлюднено.          
 
У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 19 вересня 2019 року № 503р «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми - ОСОБА_3 , 2015 року народження та ОСОБА_4 , 2017 року народження» та скасувати його.
 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 
2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) 
у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, відмовлено, відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 
ОСОБА_1 не доведено порушення права матері на участь у вихованні дітей спірним розпорядженням, крім того на час звернення до суду розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 503р від 19 вересня 2019 року втратило чинність на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406р від 26 серпня 2021 року, яким було змінено порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
24 травня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року (надійшла до суду 27 травня 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не дотримано норми законодавства, неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
 
Також заявник зазначала, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положення частини другої статті 158 Сімейного кодексу України в контексті застосування частини другої статті 55 Конституції України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); суд необґрунтовано відхилив клопотання про виклик та допит свідків.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
30 травня 2022 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 
01 липня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
22 червня 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якому представник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення судів попередніх інстанції без змін.
Підставою для відмови у задоволенні касаційної скарги представник зазначає те, що розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 503р від 19 вересня 2019 року втратило чинність у зв`язку з винесенням розпорядження від 26 серпня 2021 року «Про перегляд графіку побачень ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження», таким чином, відсутній предмет оскарження.
27 червня 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, в якому представник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення судів попередніх інстанції без змін.
Вказує, що за результатами звернення ОСОБА_1 від 06 травня 
2021 року винесено розпорядження від 26 серпня 2021 року «Про перегляд графіку побачень ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження», яким розпорядження № 503р від 19 вересня 2019 року визнано таким, що втратило чинність, таким чином, відсутній предмет оскарження.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_2 .
 
Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району розглянуто скаргу ОСОБА_1 на розпорядження голови районної адміністрації щодо скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради № 400р від 11 липня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми - ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження» та заяву ОСОБА_1 щодо встановлення їй тимчасового графіку побачень з дітьми.
 
Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 503р від 19 вересня 2019 року встановлено, що батьки дітей проживають окремо. Малолітні діти мешкають разом з батьком.
Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, висновок відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 23 серпня 2019 року № 738/08-09; Г-324; Г-325, думку обох батьків, враховуючи вік дітей та в інтересах дітей, керуючись законодавством України, матері ОСОБА_1 встановлено порядок побачення з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 таким чином:
- щосереди та щоп`ятниці з 17.00 год. до 20.00 год.; щосуботи з 16.00 год. до 19.00 год. та
- щонеділі з 10.00 год. до 13.00 год., або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;
- побачення з дітьми проводити в присутності батька за місцем проживання дітей.
 
Батьків попереджено про передбачену частиною п`ятою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.
 
Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 400р від 11 липня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 » визнано таким, що втратило чинність.
 
Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо перегляду графіку побачень з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлення іншого порядку спілкування з ними.
 
Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406р від 26 серпня 2021 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району встановлено наступний порядок побачень матері ОСОБА_1 
з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 :
- кожні будні дні з 16.00 год. до 19.00 год. (місце зустрічей за узгодженням /домовленістю між батьками);
- щосуботи (час та місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;
- для налагодження контакту між матір`ю та дітьми, у зв`язку з тривалим часом не проживання їх разом, перший місяць побачень з дітьми проводити в присутності батька.
 
Батьків попереджено про передбачену відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі 
у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.
 
Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 503р від 19 вересня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження» визнано таким, що втратило чинність.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі - 
в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з додержанням норм матеріального права та без порушень процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками; регулювання сімейних відносин має здійснюватися 
з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.      
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
Згідно зі статтею 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися 
з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Відповідно до статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі 
у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування 
є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
 
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я 
є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку стосовно того, що предметом оскарження є рішення органу опіки та піклування (розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19 вересня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження»), однак ОСОБА_1                             не надано належних доказів на підтвердження порушення її прав саме графіком побачень, визначеним органом опіки та піклування. 
 
Верховний Суд погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406р від 26 серпня 2021 року змінено порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 503р 
від 19 вересня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження» визнано таким, що втратило чинність.
 
Суд апеляційної інстанції правильно відхилив доводи ОСОБА_1 стосовно не оприлюднення оспорюваного розпорядження. 
 
Так, ОСОБА_1 посилалась на абзаци четвертий, шостий, сьомий пункту 69 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового регламенту місцевої державної адміністрації» № 2263 від 11 грудня 
1999 року, згідно з якими Розпорядження голови місцевої держадміністрації, що стосуються прав та обов`язків громадян або мають загальний характер, підлягають оприлюдненню і набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо самими актами не встановлено більш пізній строк набрання чинності.
 
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що вказаний регламент регулює організаційні та процедурні питання діяльності місцевої державної адміністрації, тобто місцевого органу державної виконавчої влади, в той же час оспорюване розпорядження прийнято головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, тобто органом місцевого самоврядування, який не відноситься до системи органів виконавчої влади, а отже, вимоги регламенту не розповсюджується на розпорядження голови районної адміністрації міської ради.
 
Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з визначеним місцем проживання дітей та наявності перешкод в спілкуванні з боку 
ОСОБА_2 , на підтвердження чого ОСОБА_1 , зокрема, заявляла клопотання про виклик свідків, однак питання про визначення місця проживання дітей та усунення перешкод у спілкуванні з дітьми                                  не підлягають дослідженню в межах даної справи, оскільки не відносяться до предмету доказування.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені 
у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.
 
Таким чином, розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 липня 
2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 
2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:   	Г. В. Коломієць     Б. І. Гулько     Д. Д. Луспеник