Дата документу 25.10.2022 Справа № 334/5822/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/5822/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
№ 22-ц/807/1752/22                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ГУ ДПС у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави.

В обґрунтування заяви зазначали, що вони є співвласниками житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . В червні 2021 року хм стало відомо, що на даному будинку є податкова застава, вони звернулися до відповідача з листом про припинення податкової застави, але їм було відмовлено.
Наявність обтяження у виді податкової застави внаслідок боргу у попереднього власника порушує їх права.

Посилаючись на вищезазначене просили суд, усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Згідно Свідоцтв від 18.05.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта ВП № 63236184 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного ОСОБА_6 , приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області посвідчено, що позивачам в рівних частках кожному, належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 588,1 кв.м., документ, що посвідчує право власності: договір купівлі-продажу, посвідчений Нечипуренко Г.Ф., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 17.11.2011 року № 2339. Крім того, у Свідоцтві від 18.05.2021 року вказано, що позивачі виявили бажання залишити за собою майно в рахунок погашення суми боргу, що раніше належало ОСОБА_5 .
04.09.2018 року зареєстрована податкова застава на майно (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) згідно акту про опис майна № 32/828 виданого Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.
Запорізьким окружним адміністративним судом 07.10.2020 року по справі № 280/4464/20 прийнято рішення про стягнення податкового боргу з ОСОБА_5 . Виконавчий документ направлений 24.11.2020 року до Дніпровського ВДВС ЗМУЮ. 08.12.2020 року отримана постанова про відкриття виконавчого провадження по ВП № 63841827.

Позивачі посилалися на те, що наявність саме цього обтяження у виді податкової застави перешкоджає розпорядженню майном та порушує їх право власності.

Натомість на час набуття права власності боржника позивачі були обізнані про наявність інших кредиторів боржника та наявність обтяження на майно.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, правовідносини пов`язані з застосуванням податкової застави регулюються Податковим кодексом України та Порядком застосування податкової застави контролюючими органами
Згідно ст.ст. 88.1, 88.2 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до ст. 89.3 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Згідно ст. 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.
Згідно ст. 93.4 ПК України у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.
Згідно п. 7 розд. 1 Порядку застосування податкової застави контролюючими органами право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 глави 9 розділу II цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Відповідно до п. 9 розд. 1 право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 глави 9 розділу II Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Згідно п. 1, 3 розд. 5 Порядку застосування податкової застави контролюючими органами платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди.  У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до закону.
Розд. 6 Порядку передбачає, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7). Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу. У випадках, передбачених пунктом 100.11 статті 100 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави за умови отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету в рахунок погашення розстрочених (відстрочених) сум та плати за користування таким розстроченням (відстроченням) в повному обсязі.

У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Кодексу таке майно звільняється з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Тож, як правильно зазначив суд першої інстанції порядок припинення податкової застави чітко врегульований нормами права. Здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди органу доходів і зборів платник податків тягне за собою передбачену законом відповідальність. Під час дії податкової застави ні власник, ні особи, які вважать себе власниками майна, що перебуває у податковій заставі, без дозволу органу доходів і зборів не можуть вчиняти дії щодо цього майна.
Чинним законодавством передбачено виключні підстави припинення податкової застави, а саме визначених підпунктами 93.1.1-93.1.4 пункту 93.1 статті 93 розділу ІІ Податкового Кодексу та у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 розділу ІІ Кодексу з дня отримання органом доходів і зборів підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Судова колегія враховує також, що податкова застава була зареєстрована 04.09.2018 р., а власниками житлового будинку АДРЕСА_1 позивачі стали 18.05.2021 року, тобто після внесення відомостей про обтяження.

Зазначене унеможливлює звільнення майна з під застави, тим більше, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. 
Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада   2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков