ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

27 жовтня 2022 року      
м. Валки

Справа № 643/1421/21      
Провадження № 22-ц/818/1091/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:
позивач: Харківська міська рада,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
третя особа: Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області – Радіонов Олександр Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області – Радіонов Олександр Сергійович, про скасування державної реєстрації та припинення речових прав, за апеляційною скаргою Харківської міської ради, в особі представника Федорченко Римми Вікторівни, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2021 року, ухвалене суддею Тимош О.М., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області – Радіонов Олександр Сергійович, про скасування державної реєстрації та припинення речових прав.

В обгрунтування позову зазначає, що до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради звернувся ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_2 ) з заявою про зміну адреси об`єкта нерухомого майна: житловий будинок літ. «З-2» загальною площею 126,6кв.м, житловою 55,8кв.м по АДРЕСА_1 . Рішенням державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С. від 08 червня 2018 року №41504190 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок літ «З-2» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «К», гараж літ. «Л», альтанка літ. «М», вигрібна яма №4, огорожа №5-7, вимощення І, вимощення ІІ, загальною площею 126,6кв.м, житловою 55,8кв.м по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (спадкодавець). Підставою для державної реєстрації визначено: дублікат договору купівлі-продажу від 21 січня 1997 року №1-167; технічний паспорт від 25 травня 2018 року виданий ТОВ «КОНСУЛАТ»; довідка про обстеження та інвентаризацію житлового будинку від 25 травня 2018 року №1/5 видана ТОВ «КОНСУЛАТ»; лист Третьої Харківської державної нотаріальної контори від 23 травня 2018 року №1076/02-14 про перелік спадкоємців; витяг із спадкового реєстру від 23 травня 2018 року №52023990; свідоцтво про смерть від 29 вересня 2014 року НОМЕР_1 . Зазначає, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи КП «Харкіське міське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер 45974 по АДРЕСА_2 при поточній інвентаризації від 08 листопада 2007 року та від 01 квітня 2013 року встановлено, що житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями знесені. Побудовано житловий будинок літ. «З-2», веранда літ. «з1», гараж літ. «Л», сарай літ. «К», дозвільні документи не надано. В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України, який містить відповідну інформацію з травня 2011 року відсутня інформація щодо об`єкта нерухомості майна (будівництва) про АДРЕСА_2 . Документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта в Харківській міській раді відсутні, рішень про збереження об`єктів самочинного будівництва по про. АДРЕСА_2 не приймалося. Вказує, що в документах, на підставі яких проведена державна реєстрація права власності та документах, які обліковуються в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» наявні розбіжні дані щодо площі, дати будівництва об`єкта нерухомого майна та наявності самочинного будівництва в складі домоволодіння, що, на думку позивача, свідчить про недостовірність даних в документах, на підставі яких проведена державна реєстрація права власності на спірне домоволодіння. 
Крім того, позивач у заяві про зміну (доповнення) підстав позову зазначив, що єдиною підставою для набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м.Харкові для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Харківської міської ради. Оскільки спірний об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.376 ЦК України є об`єктом самочинного будівництва, реєстрація даного об`єкта порушує права міської ради як власника зайнятої земельної ділянки, зачіпає її інтереси як органу, що здійснює архітектурно-будівельний контроль на території міста Харкова та приймає до експлуатації закінчені будівництвом об`єкти.

Просить суд скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «З-2» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «К», гараж літ. «Л», альтанка літ. «М», вигрібна яма №4, огорожа №5-7, вимощення І, вимощення ІІ, загальною площею 126,6 кв.м, житловою 55,8 кв.м по АДРЕСА_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2021 року позов Харківської міської ради – залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада, в особі свого представника Федорченко Р.В., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції Харківською міською радою не приймалося рішення про передачу у власність/користування земельної ділянки під спірним об`єктом, в державному Реєстрі речових прав інформація щодо реєстрації права на земельну ділянку також не міститься. З огляду на зазначене, Піщуліним не було реалізовано його право на отримання в користування спірної земельної ділянки та останній не є належним землекористувачем у розумінні ЗК України.
Також вказує, що Харківською міською радою надавалися суду першої інстанції документи, які підтверджують доводи останньої щодо розміщення на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , житлового будинку літ. «А-1», який знесено та на місці якого самочинно побудовано літ. «З-2».
Факт самочинного будівництва на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , підтверджено офіційними документами наданими КП «ХМ БТІ».
Крім того, суд першої інстанції необгрунтовано прирівняв договір купівлі-продажу до документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Присвоєння, зміна, анулювання адрес здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради, крім адрес земельних ділянок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що звернення Харківської міської ради з позовом до суду про скасування державної реєстрації обумовлено не реалізацією передбачених законами України повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, а захистом права комунальної власності. З наявних у матеріалах даної справи доказів убачається, що з часу завершення будівельних робіт (1990р.) по даний час Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у межах наданих їй законами повноважень такого контролю не здійснювала, відповідних рішень, обов`язкових для виконання померлому ОСОБА_2 не приймала, приписів про усунення порушень не видавала. При цьому органи державного архітектурно-будівельного контролю мають довести, що здійснене будівництво є самочинним. Обраний Харківською міською радою спосіб захисту прав у вигляді скасування державної реєстрації права власності, з огляду на її повноваження зі здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та права, які вона вважала порушеними, є неналежним, що є підставою для відмови в позові.
Що стосується земельної ділянки під житловим будинком з надвірними будівлями, то дана земельна ділянка була надана у користування згідно рішення Московського райвиконкому №79-а від 20 червня 1969 року, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи спірного житлового будинку.
Доводи Харківської міської ради щодо необхідності прийняття спірного домоволодіння до експлуатації органами архітектури та містобудування перед його державною реєстрацією є безпідставними, оскільки для даного домоволодіння передбачений спрощений порядок проведення державної реєстрації без введення такого об`єкту до експлуатації, так як будівництво останнього було завершено у 1990 році.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано належний спосіб захисту, однак, позовні вимоги не є доведеними, проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 27 грудня 1975 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого, останній придбав у ОСОБА_3 будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Згідно з договором на земельній ділянці розміром 300 кв.м знаходиться будинок дерев`яний жилою площею 9,4кв.м та надвірні будівлі при ньому. Договір зареєстрований в реєстрі за №1-167 та посвідчений державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори, право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина із житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 .

17 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , заведено спадкову справу №454/2014

Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А. від 10 серпня 2018 року№1655/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з тих підстав що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , зареєстровано за двома особами;
21 листопада 2003 року за ОСОБА_4 , на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 14 листопада 203 року за реєстровим №2-1147, зареєстрованого 21 листопада 2003 року КП «ХМ БТІ», номер запису 55548 в книзі 1, розмір частки – 1;
04 червня 2018 року за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі Дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 27 грудня 1975 року за реєстровим №2-12208, дублікат видано 21 січня 1997 року за реєстровим №1-167, зареєстровано КП «ХМ БТІ» 27 січня 1997 року, записано у реєстрову книгу за №45974, розмір частки-1.
При цьому, згідно довідки №1041215, виданої 18 липня 2018 року КП «ХМ «БТІ» за матеріалами інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 , розташовані два окремих між собою житлових будинків з надвірними будівлями.

Матеріали справи свідчать, що 04 червня 2018 року Центром надання адміністративних послуг Харківської районної адміністрації Харківської області від ОСОБА_1 отримано заяву про державну реєстрації прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки №240151266 від 12 січня 2021 року інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на житловий будинок літ. «З-2» з господарськими будівлями та спорудами : сарай літ. К, альтанка літ. М, вигрібна яма №4, огорода №5-7, вимощення І, вимощення ІІ, загальною площею 126,6 кв.м, житловою площею 55,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 04 червня 2018 року. Відомості внесено до Реєстру 08 червня 2018 року державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С.

З довідки вбачається, що підставою для державної реєстрації стали наступні документи: дублікат договору купівлі-продажу серія і номер 1-167 виданий 21.01.1997 Третьою Харківською державною нотаріальною конторою; технічний паспорт виданий 25.05.2018 ТОВ «КОНСУЛАТ»; довідка про обстеження та інвентаризацію житлового будинку серія та номер 1/5 виданий 25.05.2018 ТОВ «КОНСУЛАТ»; лист про перелік спадкоємців серія і номер 1076/02-14 виданий Третьою Харківською державною нотаріальною конторою; витяг із спадкового реєстру серія та номер 52023990 виданий 23.05.2018 Третьою Харківською Державною нотаріальною конторою; свідоцтво про смерть серія і номер НОМЕР_1 видане 29.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Як зазначає відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, він не мав правової можливості оформити право на спадщину після смерті батька у загальному порядку в нотаріальній конторі. Однак, як зазначила державний нотаріус, у разі зміни адреси спадкового житлового будинку, перешкоди у видачі свідоцтва про право на спадщину будуть відсутні.

У зв`язку з чим, 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківської міської ради із заявою про зміну адреси житлового будинку.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року по справі №520/8752/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року, було зобов`язано Харківську міську раду розглянути документи щодо присвоєння нової адреси житлового будинку.

У свою чергу Харківська міська рада звернулась до суду із даним позовом, предметом якого є рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «З-2» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «К», гараж літ. «Л», альтанка літ. «М», вигрібна яма №4, огорожа №5-7, вимощення І, вимощення ІІ, загальною площею 126,6 кв.м, житловою 55,8 кв.м по АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що вказане рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки об`єкт нерухомого майна побудовано без дозвільних документів, а тому такий об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, державна реєстрація якого порушує встановлений порядок проведення будівельних робіт та унеможливлює здійснення органами влади подальшого реагування на таке порушення. 
Крім того, позивач у заяві про зміну (доповнення) підстав позову зазначив, що єдиною підставою для набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м.Харкові для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Харківської міської ради. Оскільки спірний об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.376 ЦК України є об`єктом самочинного будівництва, реєстрація даного об`єкта порушує права міської ради як власника зайнятої земельної ділянки, зачіпає її інтереси як органу, що здійснює архітектурно-будівельний контроль на території міста Харкова та приймає до експлуатації закінчені будівництвом об`єкти.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.
Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16.

Звертаючись до суду з позовом, Харківська міська рада посилалася на наявність повноважень зі здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. При цьому вважала, що міська рада в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, позбавлена можливості виконувати функції дердавного архітектурно-будівельного контролю, тобто не може пред`явити до забудовника законних вимог щодо приведення об`єкта самочинного будівництва (реконструкції) у попередній стан, оскільки забудовник зареєстрував речове право на об`єкт будівництва, тим самим отримав державне визнання його таким, що побудований відповідно до встановленого державою порядку.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

У таких спорах органи державного архітектурно-будівельного контролю діють лише як адміністративний орган, а метою звернення з позовом є не перехід речового права на об`єкт нерухомості, а приведення будівлі у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів.

Повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням, утриманням і схоронністю об`єктів житлового фонду передбачають не лише виявлення факту правопорушення, притягнення винуватої особи до юридичної відповідальності, але також припинення цього правопорушення й усунення його негативних наслідків, зокрема на виконання владного управлінського припису.

Тобто зазначені правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винуватої особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17.

Таким чином, проведена державна реєстрація речового права не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю її владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.

Ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкта нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк, – звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

При цьому органи державного архітектурно-будівельного контролю мають довести, що здійснене будівництво є самочинним.

Отже, у розглядуваній справі спосіб захисту, обраний Харківською міською радою, з огляду на її повноваження зі здійснення державного архітектурного-будівельного контролю та права, які вона вважала порушеними, є неналежним, що тягне за собою відмову у задоволенні позову.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі №641/2156/19-ц (провадження №61-7447св20), від 17 лютого 2021 року в справі №642/5660/18 (провадження №61-4110св20), від 28 вересня 2022 року в справі №638/18616/18 (провадження №61-10762св21).

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради, в особі представника Федорченко Римми Вікторівни, – задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2021 року – змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Головуючий –                                                                                                Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                       О.В. Маміна 

                                                                                                                О.Ю. Тичкова