ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1391/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/676/22 Категорія: 305010000 	Сакун Д. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 жовтня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, - 

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 6 червня 2020 року близько 19 години, відповідач ОСОБА_2 , на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на спричинення позивачу тілесних ушкоджень, прийшов до його присадибної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , на вулиці, умисно наніс удар позивачу металевим прутом по голові, по лівому плечі, внаслідок чого спричинив йому, згідно висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді чисельних забоїв голови, синця на лівому плечі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розладу здоров`я, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.125 КК України. 
12 червня 2020 року відомості про цю подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. 
Відповідно до ухвали Звенигородського районного суду від 21 грудня 2021 року, яка залишена без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31 березня 2022 року, кримінальне провадження № 12020250140000426 від 12.06.2020 року за ч. 2 ст.125 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_2 було закрито на підставі п. 10 ч.І ст.284 КІІК України. 
У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 позивач поніс матеріальні витрати на лікування в сумі 5004, 89 грн, що підтверджується відповідними фіскальними чеками що додаються до позовної заяви. Так, як прямого транспортного сполучення між селом Будище Звенигородського району та містом Звенигородкою немає, ОСОБА_1 змушений був понести додаткові витрати на транспорт, для лікування, участі в слідчих діях та судових засіданнях. Сума витрат на транспорт становить 6002 грн.
Крім матеріальної шкоди, своїми протиправними діями відповідачем йому було завдано моральної шкоди, котра виразилась в тому, що йому було завдано фізичного болю, тривалий час останній був позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя, затрачав додаткові зусилля для проживання, постійно зазнавав моральних страждань, які полягають в тому, що він морально і психічно страждав, стан здоров`я позивача погіршився, він змушений терпіти моральні приниження, порушено його звичайний спосіб життя, він втратив сон, став нервовий, втратив душевний спокій та рівновагу. Протиправні дії відповідача призвели до втрати його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації життя. Вказану моральну шкоду позивач оцінює в 30 000 грн. 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 11006,89 грн та моральну шкоду у розмірі 30000 грн, а також понесені витрати за надання правової допомоги.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від05 серпня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1290 грн, моральну шкоду у розмірі 3000 грн, понесені витрати за сплату судового збору в сумі 99,24 грн та витрати за надання правової допомоги в сумі 470, 70 грн, що разом становить 4859,94 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 116,31 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ряд медичних препаратів, придбаних позивачем, не містять доказів, що саме ці медичні препарати призначалися лікарем та входили до курсу лікування. Також, позивачем надані фіскальні чеки про переказ коштів через банківський термінал, однак, дані фіскальні чеки не мають ніякої інформації щодо придбання саме ліків за призначенням. За таких обставин, суд вважав, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1290 грн, а саме 300 грн - оплата плівки для рентгену, згідно товарного чеку від 06.06.2020 та 990 грн - оплата на користь ТОВ «Олександрівський консультативно-діагностичний центр» за обстеження головного мозку, згідно акту №1289 від 20.06.2020 року, оскільки саме такий розмір матеріальної шкоди підтверджений належними та допустимими доказами.
Що стосується витрат на транспорт, судом не взято до уваги наданий позивачем розрахунок, адже він не містить належного та об`єктивного розрахунку витрат палива, в якому було б зазначено технічно обґрунтовані витрати палива відповідного транспортного засобу, а також ціль поїздки. Крім того, позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування вимог щодо відшкодування понесених витрат на транспортні розходи у сумі 6002 грн, які виникли у нього через необхідність їздити в лікарню, прокуратуру та суд. Позивачем не було надано копій чеків на придбання палива, та доказів того, що вказані поїздки знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням шкоди, завданої відповідачем.
В частині відшкодування моральної шкоди суд керувався тим, що у зв`язку із спричиненням позивачеві легких тілесних ушкоджень позивач зазнав моральних та фізичних страждань. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань та їх негативних наслідків, які виразилися в спричиненні йому легких тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважав, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в розмірі 3000 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд частково задовольняючи позовні вимоги, посилався на те, що надані фіскальні чеки не містять доказів, що саме ці препарати призначались лікарем та входили до курсу лікування. При цьому, суд не посилається на матеріали кримінального провадження №12020250140000426 від 12.06.2020 року порушеного за ч. 2 ст. 125 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_2 , які просив витребувати позивач, та в яких зібрані всі докази щодо отриманих ним травм, часу лікування, виписки з історії захворювання та висновок судмедекспертизи. Також вивчення вказаних матеріалів кримінального провадження підтвердило б витрати на транспорт. 
Вказує, що враховуючи завдані йому моральні страждання, судом безпідставно зменшено розмір відшкодування моральної шкоди до 3 000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Холодняк В.М. вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів тому, що ряд фіскальних чеків на придбання ліків чи медичних препаратів перебувають у причинному зв`язку із лікуванням позивача, адже ним не надано виписки з історії хвороби та листа призначень лікування.
Крім того, витрати на придбання бензину для поїздок з с. Будище до м. Звенигородка, не перебувають у причинному зв`язку з обставинами отримання позивачем тілесних ушкоджень, а тому не можуть бути взяті до уваги судом на підтвердження понесення матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.
Вказує, що позивачем не підтверджено завдання моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 30000 грн.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ухвалою Звенигородського районного суду від 21.12.2021 року закрито провадження по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31.03.2022 року ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області залишено без змін.
Згідно товарного чеку від 06.06.2020 року ОСОБА_1 сплатив за плівку для рентгену 300 грн.
Згідно акту №1289 від 20.06.2020 року ОСОБА_1 оплатив на користь ТОВ «Олександрівський консультативно-діагностичний центр» 990 грн. за обстеження головного мозку.
Також, позивачем долучено до позову чеки з аптечних пунктів на суму 3663,29 грн.
Разом з тим, позивачем зроблено розрахунок витрат на транспорт, згідно якого сума витрат становить 6002 грн.

Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими.
Реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані
з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину, а нереабілітуючі – вказують про вчинення особою злочину.
До реабілітуючих підстав належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.
Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідком зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.
Згідно з пунктом 10 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. 
Отже, закриття кримінального провадження з підстав передбачених пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України, не є реабілітуючою обставиною, а тому ОСОБА_2 повинен нести цивільно-правову відповідальність за завдану позивачу шкоду. 
Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Встановлено, що ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, а на підставі ухвали Звенигородського районного суду від 21.12.2021 року закрито провадження по кримінальній справі на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 5004, 89 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_1 посилався на завдання йому тілесних ушкоджень в результаті яких він змушений був придбавати лікарські засоби та проходити лікування.
На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач надав копії ряду фіксальних чеків на придбання ліків і препаратів та переказу коштів.
Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в повному розмірі, оскільки подані ним докази, зокрема чеки на придбання медичних препаратів, самі по собі не є належними доказами  у справі. При цьому, відсутність у матеріалах справи медичної картки позивача та рецептів з призначеними медичними препаратами, виключає можливість суду перевірити надані позивачем чеки на предмет відповідності призначеному йому лікуванню. 
Щодо посилань ОСОБА_1 про не дослідження судом першої інстанції матеріалів кримінальної справи, в якій містяться всі необхідні докази, то колегія суддів враховує наступне.
Дійсно, в позовній заяві позивача міститься клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження №12020250140000426 від 12.06.2020 року порушеного за ч. 2 ст. 125 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_2 .
З матеріалів справи та судового рішення вбачається, що судом дане клопотання розглянуто не було та кримінальна справа судом не досліджувалась.
В той же час, посилаючись на вказані обставини в апеляційній скарзі ОСОБА_1 такого клопотання в суді апеляційної інстанції не заявив. Крім того, зважаючи на мотивування судового рішення, будь-яких додаткових доказів на підтвердження понесених матеріальних збитків не надав.
При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, оскільки до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування матеріалів кримінальної справи для дослідження не надходило та жодних підтверджень наявності таких доказів до суду не надано, колегія суддів вважає такі вимоги позивача не доведеними.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду, що стосуються відшкодування витрат на транспорт, оскільки наданий позивачем розрахунок не містить належного та об`єктивного розрахунку витрат палива, в якому було б зазначено технічно обґрунтовані витрати палива відповідного транспортного засобу, а також ціль поїздки. Крім того, позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування вимог щодо відшкодування понесених витрат на транспортні розходи у сумі 6002 грн, які виникли у нього через необхідність їздити в лікарню, прокуратуру та суд. Позивачем не було надано копій чеків на придбання палива, та доказів того, що вказані поїздки знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням шкоди, завданої відповідачем.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 30000 грн, яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій   ОСОБА_2 , які відбулися 06 червня 2020 року.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідачів, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума у розмірі 3 000 грн є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та врахувавши характер вчиненого правопорушення, його тяжкість та наслідки для ОСОБА_1 вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.
Отже, ураховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральні страждання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень (легкої тяжкості) та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 грн.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2022 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді