ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2022 року                                                                                      Справа № 902/336/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 
секретар судового засідання Мельников О.О.
перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року про визнання наказу від 24 червня 2022 року у справі №902/336/21 таким, що не підлягає виконанню (суддя Тварковський А.А.)
час та місце ухвалення: 26 липня 2022 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; вступна і резолютивна частина проголошена о 15:30 год; повний текст ухвали складено 1 серпня     2022 року    
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ Енерго"
про стягнення 3 351 905 грн 89 коп.
за участю представників сторін:
від Позивача - Зінченко А.А.;
від Відповідача - Горобець Д.Г..
ВСТАНОВИВ:
   Господарським судом Вінницької області  1 червня 2021 року у справі № 902/336/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" (надалі – Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" (надалі – Відповідач) про стягнення 3351905 грн 89 коп., прийнято рішення, яким  позов задоволено повністю. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача основний  борг в сумі 3349260 грн 28 коп., пеню в розмірі 2645 грн 61 коп.. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідач витрати по сплаті судового збору в розмірі 50278 грн 59 коп..  
24 червня 2021 року на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року в справі № 902/336/21 видано відповідний наказ.
13 липня 2022 року на адресу електронної пошти Господарського суду Вінницької області надійшла заява б/н від 12 липня 2022 року представника Відповідача  про визнання наказу від 24 червня 2021 року в справі № 902/336/21 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Господарського суду Вінницької  області від 26 липня 2022 року заяву представника Відповідача  № б/н від 12 липня 2022 року про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі    № 902/336/21 задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року про виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року в справі № 902/336/21 щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача   3349260 грн 28 коп. суми основного боргу, 2    645 грн 61 коп. пені та 50    278 грн 59 коп. витрат зі сплати судового збору.
Приймаючи дану ухвалу,    суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що судом встановлено, що вказана заборгованість виникла між сторонами у справі на підставі договору технічного обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу №3 від 1 жовтня 2015 року. При цьому відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року у справі № 902/336/21 судом встановлено, що предметом судового дослідження був період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2021 року. Так, за вказаний період Позивачем було надано послуг на суму 10 416    831 грн 27 коп., та у період з 1 січня 2020 року    по 28 лютого 2021 року Відповідачем оплачено послуги на суму 7 953    332 грн 76 коп.. У результаті даного місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність у Відповідача підтвердженої основної заборгованості за період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 3 351    905 грн 98 коп.. Суд вказав, що доказів наявності іншої заборгованості по вказаному договору №3 з початку його дії матеріали заяви не містять. 
Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що  поданими суду заявником документами, зокрема: платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу "оплата за технічне обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу згідно №3 від 01.10.2015" підтверджується сплата на користь Позивача коштів з основної заборгованості на загальну суму               3482895 грн 72 коп.. При цьому судом зазначено, що 5 перших     оплат було здійснено до моменту винесення рішення по суті - до 1 червня 2021 року. І відповідно до хронології їх здійснення вони     мали б бути предметом дослідження в судовому засіданні, проте при винесенні     судового акту вони не були враховані. При цьому матеріали справи     доказів здійснення цих оплат не містять.
Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що станом на 7 жовтня 2021 року у Відповідача перестав існувати обов`язок зі сплати основної заборгованості за період з 1 грудня 2019 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 3 349    260 грн 28     коп..
Місцевим господарським судом встановлено факт добровільного та повного виконання Відповідачем свого обов`язку перед Позивачем, який виник на підставі виконавчого документу Господарського суду Вінницької області від     24 червня 2021 року в справі №902/336/21.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся через "Електронний суд" до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року та прийняти нову, якою у задоволені заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків. Такий перегляд судового рішення по суті можливий лише в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, а не в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу. В свою чергу, саме результати такого перегляду в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами з прийняттям відповідного судового рішення можуть стати підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.
Апелянт зауважує, що в даному випадку доводи заяви про визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на доказах, які існували під час розгляду справи (платіжні доручення), а тому в силу вимог статей 74, 80 Господарського процесуального кодексу України повинні були подані Відповідачем під час розгляду справи. Задовольняючи заяву на підставі даних платіжних доручень суд фактично здійснив перегляд раніше ухваленого судового рішення, що є порушенням вимог статті 328 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження в справі № 902/336/21 за апеляційною скаргою  Позивача. 
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 5 жовтня 2022 року від Відповідача  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відповідач  просив залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, Відповідач зазначає, що судом першої інстанції без надмірного формалізму розглянуто та встановлено факт добровільного виконання рішення Відповідачем (погашення боргу), пославшись на належні та допустимі докази. Відповідач зазначив, що Позивач, заперечуючи погашення боргу Відповідачем, в порушення статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надав як доказів нарахування пені (конкретні суми) поза межами предмету спору у справі №902/336/21, так і надання послуг у період після відкриття провадження                 (а.с. 233-234).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2022 року (а.с.   238)  призначено справу  №902/336/21 до розгляду на 31 жовтня  2022 року об 14:00 год. Задоволено клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
В судовому засіданні від 31 листопада 2022 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду,  представник Позивача підтримав доводи апеляційної скарги просив суд, задоволити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Відповідача. Також представник Позивача вказав, що доводи заяви про визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на доказах, які існували під час розгляду справи (платіжні доручення), а тому в силу вимог статей 74, 80 Господарського процесуального кодексу України повинні були подані Відповідачем під час розгляду справи. Задовольняючи заяву на підставі даних платіжних доручень суд фактично здійснив перегляд раніше ухваленого судового рішення, що є порушенням вимог статті 328 Господарського процесуального кодексу України.
В судовому засіданні від 31 листопада 2022 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду,  представник Відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому представник Відповідача вказав, що матеріалами справи встановлено факт добровільного виконання рішення Відповідачем, пославшись на належні та допустимі докази. Крім того, Відповідачем сплачено більшу суму ніж, заборгованість за рішенням суду.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала - частковому скасуванню.

При цьому,    апеляційний господарський суд   виходив з наступного.
Господарським судом Вінницької області 1 червня 2021 року прийнято рішення в справі №902/336/21 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення 3351905 грн 89 коп., відповідно до якого позов задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Відповідача 3 349   260 грн 28 коп.  суми основного боргу, 2645 грн 61 коп. пені та 50    278 грн 59 коп.  витрат зі сплати судового збору  (а.с. 181-187).
24 червня 2021 року на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року в справі № 902/336/21 видано відповідний наказ (а.с. 190).
13 липня 2022 року на адресу електронної пошти Господарського суду Вінницької області надійшла заява б/н від 12 липня 2022 року представника Відповідача  про визнання наказу від 24 червня 2021 року в справі № 902/336/21 таким, що не підлягає виконанню (а.с. 192).
Як вбачається із доданих до заяви платіжних доручень від 27 червня 2022 року №2828 та №2829           (а.с. 193), призначення платежу в яких вказано "оплата пені та витрат, пов`язаних із сплатою судового збору згідно наказу Госп. суду Він. області від 24.06.2021 по справі №902/336/21", боржником на користь Позивача сплачено 2645 грн 61 коп. - пені та 50    278 грн 59 грн - витрат зі сплати судового збору. 
Що стосується суми основного боргу, то з доказів, долучених до матеріалів справи вбачається, що вказана заборгованість виникла між сторонами у справі на підставі договору технічного обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу №3 від 1 жовтня 2015 року (надалі – Договір; а.с. 8-11). 
При цьому відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року в справі № 902/336/21 судом встановлено, що Позивачем надано послуг на суму 10 416    831 грн 27 коп., Відповідачем оплачено послуги на суму 7 953    332 грн 76 коп.. 
В той же час поданими суду Відповідачем документами (зокрема: платіжними дорученнями №2319 від 1 квітня 2021 року, №2344 від 15 квітня 2021 року, №2349 від 26 квітня 2021 року, №2388 від 17 травня 2021 року, №2394 від 26 травня 2021 року, №2400 від 2 червня 2021 року, №2430 від 29 червня 2021 року, №2470 від 16 липня 2021 року, №2515 від 25 серпня 2021 року, №2560 від 27 вересня 2021 року, №2570 від 6 жовтня 2021 року; а.с.193-194)  із зазначенням в даних документах призначення платежу "оплата за технічне обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу згідно №3 від 01.10.2015" на переконання Відповідача підтверджується сплата на користь Позивача коштів з основної заборгованості на загальну суму   3 482  895 грн 72 коп..     
Таким чином, як зазначає Відповідач, враховуючи сплату заборгованості по наказу по даній справі, Відповідач звернувся до суду із заявою про визнання наказу від 24 червня 2021 року в справі №902/336/21 таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний господарський суд констатує, що предметом судового розгляду в даній справі є заява Відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконання. 
Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.
В силу приписів статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.
Згідно з частиною 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Колегія суддів констатує, що в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання та інше) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.
Таким чином, вичерпними підставами для визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню, є: помилкова видача наказу судом; відсутність у боржника обов`язку повністю або частково у зв`язку з добровільним виконанням ним або іншою особою; інші причини.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до наданих Відповідачем (боржником) копій платіжних доручень №2828 від 27 червня 2022 року та №2829 від 27 червня 2022 року останнім сплачено пеню та судовий збір за наказом Господарського суду Вінницької області від 24 червня  2021 року.
Таким чином, обгрунтованим є висновок місцевого суду про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року про виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року у справі №902/336/21 в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 2645 грн 61 коп. пені та 50    278 грн 59 коп. витрат пов`язаних із сплатою судового збору.
Водночас, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення  3349260 грн 28 коп. основного боргу, з огляду на наступне. 
Підпунктом 2.1.2 Договору визначено, що Відповідач зобов`язався оплачувати вартість Сервісу  у відповідності до пункту 6 Договору.
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що  вартість Сервісу за розрахунковий місяць розраховується шляхом множення кількості робочих (експлуатаційних) годин, відпрацьованих Обладнанням на протязі розрахункового місяця, на ціну Сервісу відповідно до пункту 6.1 даного Договору.
Згідно пункту 6.3 Договору, на підставі даних про кількість робочих (експлуатаційних) годин, відпрацьованих за розрахунковий місяць, Позивач до 10-го числа наступного місяця за розрахунковим надає  Відповідачу акт виконаних послуг та рахунок, який повинен бути сплачений не пізніше 20-го числа наступного місяця за розрахунковим. 
На підтвердження обставин добровільного виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року у справі №902/336/21 Відповідачем надано такі копії платіжних доручень на загальну суму 3482895 грн 72 коп.: №2319 від 1 квітня 2021 року, №2344 від 15 квітня 2021 року, №2349 від 26 квітня 2021 року, №2388 від 17 травня 2021 року, №2394 від 26 травня 2021 року, №2400 від 2 червня 2021 року, №2430 від 29 червня 2021 року, №2470 від 16 липня 2021 року, №2515 від 25 серпня 2021 року, №2560 від 27 вересня 2021 року, №2570 від 6 жовтня 2021 року (а.с.193-194)  із зазначенням в даних документах призначення платежу "оплата за технічне обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу згідно договору №3 від 01.10.2015"
Колегія суддів зауважує, що черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням визначає стаття 534 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Можливість застосування статті 534 Цивільного кодексу України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 ЦПК України застосовуватися не може.
У випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України.
Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (пункт 3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21 січня 2004 року №22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (пункт 1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.
Оскільки у вищезазначених платіжних дорученнях реквізит "Призначення платежу" не містить повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснювалося перерахування коштів Позивачу (стягувачу), Відповідачем (боржником) призначення платежу чітко визначено не було, оскільки вказувалось як загальна підстава: " оплата за технічне обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу згідно договору №3 від 01.10.2015", і у автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня інформація про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 24 червня 2021 року по справі №902/336/21, то колегія суддів зауважує, що в даному випадку розподіл коштів має здійснюватись саме відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України.
В той же час апеляційний господарський суд констатує, що стаття 534 Цивільного кодексу України містить виняток "якщо інше не встановлено договором".
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу Відповідача, що пунктом 6.7 Договору сторони визначили, що із коштів, що надійшли на рахунок Позивача, Відповідачем, в першу чергу зараховуються кошти по сплаті штрафних санкцій і решта суми зараховується відповідно до призначення платежу.  
Враховуючи вищевстановлене, колегією суддів не беруться до уваги зазначені платіжні доручення, які надані Відповідачем як доказ добровільного виконання рішення, оскільки в призначенні платежу не зазначено, що перераховані кошти направляються саме на виконання судового рішення  від 1 червня 2021 року по справі №902/336/21. 
В свою чергу, Відповідачем до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню не надано доказів того, що укладений між сторонами Договір припинив свою дію (дана обставина не заперечувалася сторонами в судовому засіданні від 31 листопада 2022 року). Вказані обставини свідчать про те, що Відповідачем не доведено чіткого та однозначного факту припинення обов`язку Відповідача добровільним виконанням. Безпідставним є перекладення на Позивача обов`язку доведення обставин наявності іншої заборгованості, ніж та що встановлена рішенням місцевого суду, як про це зазначив Господарський суд Вінницької області в оскаржуваній ухвалі, та обставин надання послуг по договору після відкриття провадження у справі №902/336/21, оскільки обов`язок доведення обставин покладається на особу, яка звертається із заявою, а саме на Відповідача.
Зазначене може свідчити лише про те, що між сторонами існує спір в частині порядку зарахування сплачених коштів, який не може вирішуватися в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.
Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що задовольняючи заяву на підставі наданих платіжних доручень суд фактично здійснив перегляд раніше ухваленого судового рішення, що є порушенням вимог статті 328 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлені та описані вище встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Позивача, та часткового скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про часткову відмову в задоволенні заяви Відповідача  про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційну скаргу Позивача задоволено частково, апеляційний господарський суд,  відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України,    покладає  судовий збір    за розгляд апеляційної скарги на Відповідача.
Керуючись статтями 129, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд         
                              ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року в справі №902/336/21 - задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року в справі №902/336/21 скасувати в частині визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині про стягнення     3349260 грн 28 коп. основного боргу.
3. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" № б/н від 12 липня 2022 року про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №902/336/21 задовольнити частково.
4. Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року про виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 1 червня 2021 року у справі №902/336/21 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" 2645 грн 61 коп. пені та 50278 грн 59 коп. витрат пов`язаних із сплатою судового збору.
5. В решті заяви відмовити.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" (пр-т Космонавтів, 30А, оф. 703, м. Вінниця, 21021; код ЄДРПОУ 39114300) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" (пр-т Космонавтів, 30 А, оф. 721; м. Вінниця, 21021; код ЄДРПОУ 31415061) 2481 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
4. Відповідно до частини 1 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню.
5. Справу № 902/336/21 повернути Господарському суду Вінницької області.
Повний текст постанови виготовлено 1 листопада 2022 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.