П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року 
м. Рівне

Справа № 571/2019/21
Провадження № 22-ц/4815/1370/22

Головуючий у Рокитнівському районному суді 
Рівненської області: суддя Верзун О.П.
Рішення суду першої інстанції 
(вступна і резолютивна частини) проголошено:
о 17 год. 39 хв. 01 вересня 2022 року у смт. Рокитне
Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 06.09. 2022

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Вейтас І.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач1: ОСОБА_2 ;
відповідач2: ОСОБА_3 ;
відповідач3: ОСОБА_4 ;

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Рокитнівська районна державна нотаріальна контора Рівненської області; про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Рокитнівська районна державна нотаріальна контора Рівненської області (далі – Рокитнівська РДНК); про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що в 2014 році його батько - ОСОБА_5 склав заповіт на його ім`я, про наявність якого дізнався лише у 2019 році. 11 грудня 2019 року звернувся до Рокитнівської РДНК з приводу прийняття спадщини за заповітом. Листом від 26.12.2019, який отримав 13 січня 2020 року, стверджується, що 12 грудня 2018 року Рокитнівською РДНК видані свідоцтва про право на спадщину за законом на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . При цьому зазначалося про пропуск ним строку для прийняття спадщини. 
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 вересня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Рокитнівська РДНК; про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просив скасувати його повністю та задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1220, 1222, 1270, 1272 ЦК України.
Вважає, що суд зробив хибний висновок про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин, з яких заявник не зміг звернутися до Рокитнівської РДНК за прийняттям спадщини. Так, він не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, а тому про наявність заповіту дізнався за межами шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Ці обставини пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при відповідному зверненні до Рокитінвської РДНК. Отже, є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Оскільки необізнаність спадкоємця про існування заповіту вважає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, тому його позов вважав обґрунтованим і доведеним. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як установлено судом, що за умовами заповіту, посвідченого 24 березня 2014 року секретарем виконкому Біловізької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, ОСОБА_5 на випадок смерті заповів усе своє майно, яке йому належить, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, на користь свого сина - ОСОБА_1 (а.с.7). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець помер,  що сторонами не заперечується і підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 27.03.2017 виконавчим комітетом Біловізької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області (а.с.6).
06 серпня 2018 року Рокитнівська РДНК своїм листом №590/01-16 повідомила ОСОБА_1 про прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . При цьому в листі вказувалося про наявність заповіту спадкодавця на користь позивача, а також про доцільність з`явитися до державного нотаріуса до 28 серпня 2018 року за прийняттям спадщини. Роз`яснено, що в разі неявки ОСОБА_1 . Рокитнівською РДНК буде видано свідоцтва про право на спадщину за законом на користь спадкоємців, які своєчасно прийняли спадщину. 
В подальшому, 23 серпня 2018 року, позивач звернувся в Рокитнівську РДНК з проханням видати свідоцтво про право на спадщину саме за заповітом (а.с. 35). 
Постановою державного нотаріуса Рокитнівської РДНК від 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11).
12 грудня 2018 року державним нотаріусом Рокитнівської РДНК видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадкоємцями ОСОБА_5 , 1932 р.н., що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 – на Ѕ частку спадкового майна та ОСОБА_4 – на Ѕ частку спадкового майна. Спадщина, на яку у зазначених частках видано свідоцтво, складається із житлового будинку житловою площею 58, 6 м2, загальною площею 107, 5 м2 з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 (А-1 – житловий будинок, Б- літня кухня, б – сарай, б1 – сарай, б2 – сарай, в – сарай, в1 – сарай, Г- сарай, Д- гараж, Е – колодязь, №1 – огорожа, Є – вбиральня).
З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить їм на праві спільної часткової власності в розмірі по Ѕ частки кожному (а.с. 30,31).
Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права на прийняття спадщини за заповітом після смерті батька порушуються відповідачами внаслідок того, що він хворів, а про існування заповіту дізнався у 2019 році, у грудні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Рокитнівська РДНК; про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано об`єктивних і переконливих доказів щодо поважності причин пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Оскільки позов ОСОБА_1 не ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону, тому в його задоволенні відмовлено.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Згідно зі ст.ст. 1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
З правової позиції, наведеної Верховним Судом у своїй постанові від 09 листопада 2020 року у справі №466/5674/17, вбачається, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). 
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Положення частини третьої ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про існування поважних причин, які унеможливлювали подання заяви до нотаріуса протягом передбаченого законом шестимісячного строку, то з ними погодитися не можна.
Так, заявник звертає увагу на те, що обставинами, які слід вважати поважними причинами пропуску строку подання заяви для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , були: 1.) його хвороба; 2.) те, що він дізнався про існування заповіту у 2019 році.
Між тим, судом попередньої інстанції правильно спростовано зазначені доводи заявника. При цьому заключення ЛКК № 1563 про те, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 18.09.2017 по 28.09.2017, діагноз: гострий трахеобронхіт залишено без уваги, адже копія довідки, що міститься в матеріалах справи, не містить необхідних реквізитів, згідно вимог діловодства. Позивач повідомив суду, що долучена до позову довідка є копією з копії, на якій ним виконано напис «Згідно з оригіналом ОСОБА_1 29.12.2021», тоді як самого оригіналу довідки у нього не було і де він знаходиться йому не відомо. Ця обставина унеможливлює перевірку будь-яким іншим чином достовірності наведених у ній фактичних даних.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Окрім іншого, сторони підтвердили, що вимоги ОСОБА_1 з покликанням на зазначену довідку, як на доказ поважності причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, розглядалися у цивільній справі №571/67/20 (провадження №2/571/18/2021), за наслідками якої ухвалено рішення, що було предметом перегляду в апеляційній інстанції. Так, постановою Рівненського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2021 року скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 39-50). 
Також звертається увага на те, що позивач хворів протягом десяти днів у вересні 2017 року, тоді як право на звернення із заявою про прийняття спадщини у нього виникло 24 березня 2017 року, тобто наступного дня за днем відкриття спадщини, і тривало до 23 вересня 2017 року, тобто протягом шести місяців.
Місцевим судом правильно з`ясовано те, що позивач заперечив щодо існування інших обставин, які перешкоджали би йому звернутись за прийняттям спадщини, зазначивши, що таких перешкод не було, а його хвороби достатньо для того, щоб вважати причину пропуску ним шестимісячного строку поважною. 
Не заслуговують на увагу як необґрунтовані і аргументи заявника про обізнаність з існуванням заповіту лише у 2019 році.
Як встановлено в засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_1 чітко і послідовно повідомив, що про заповіт йому було відомо ще у 2014 році. Також ним визнавалася та обставина, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просили його також подати заяву до Рокитнівської РДНК. 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
При цьому апеляційний суд звертає увагу і на побічні докази, які спростовують твердження позивача. Так, 06 серпня 2018 року Рокитнівська РДНК повідомила ОСОБА_1 про наявність заповіту та про прийняття спадщини ОСОБА_3 , а 23 серпня 2018 року державним нотаріусом винесено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, копію якої він долучив до матеріалів позову. 
Решта доводів апеляційної скарги є необґрунтованими і на увагу не заслуговують, а тому колегією суддів відхиляються. 
З приводу залучення до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача, то колегія суддів зважає на те, що з постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19) вбачається, що відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Отже, ОСОБА_2 , яка не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , тобто не має жодних прав і обов`язків з приводу спадщини, не може бути належним відповідачем у справі, а тому судом правильно відмовлено в позові і в цій частині вимог.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК україни є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 вересня 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 Н.М.Ковальчук

І.В.Вейтас

                                                                                                       
       Повний текст постанови складено: 22.11.2022