ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 листопада 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/4400/21
Головуючий у першій інстанції – Коротка А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/968/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Сотніченко Оленою Михайлівною, на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту, - 

                                        У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі -  Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в сумі 25447,84 грн. 
Обґрунтовувало позов тим, що 15.10.2019 сторони уклали кредитний договір № 1001428270201, на підстві якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 19211,00 грн.  
Відповідач не виконує кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим, станом на 10.10.2021 виникла заборгованість, яка складається з основної суми боргу за кредитом в розмірі 16786,96 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 2,17 грн, заборгованості за комісією в розмірі 8503,67 грн та штрафних санкцій в розмірі 155,04 грн.  
Просив відповідно до ст. 526, 551, 629 ЦК України та умов кредитного договору стягнути з відповідача указану суму боргу, а також судові витрати.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №1001428270201 від 15.10.2019 у розмірі 25447,84 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір в розмірі 2270,00 грн.
  
В апеляційній скарзі, поданій представником відповідача – адвокатом Сотніченко О.М., Ягодка В.Г. просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач вважав, що отримує майже безвідсотковий кредит, проте, пізніше з`ясувалось, що реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 76,7347 % річних, адже у розділі 4 Паспорту споживчого кредиту передбачений платіж за додаткові послуги кредитодавця, а саме, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 % від суми кредиту.
У зв`язку з такими вкрай невигідними умовами, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного кредитного договору, проте, не дочекавшись вирішення цього спору, АТ «Перший український міжнародний банк» подав до суду позов про стягнення заборгованості.
Зазначає, що суд розглянув справу за його відсутності (відповідача не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду справи), він був позбавлений можливості подати клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи про визнання недійсним кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» просить залишити її без задоволення, указуючи на те, що відповідач отримав кредитні кошти на підставі укладеного з Банком письмового договору (Паспорту споживчого кредиту і Заяви), який містить усі істотні умови та відповідає вимогам цивільного законодавства.  
Відповідач згідно з договором зобов`язаний повернути кредит, сплатити відсотки, комісію та штрафні санкції, якщо порушує його умови.
На момент підписання Паспорту споживчого кредиту і Заяви ОСОБА_1 не пропонував додаткові умови щодо договору, крім того, він не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів.
Той факт, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, не позбавляє Банк захищати свої порушені права, як кредитора, та вимагати повернення коштів, наданих у кредит позичальнику.

Вислухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов АТ «Перший український міжнародний банк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору не виконував, кредит, в установлені строки не повертав, у зв`язку з чим, виникла заборгованість у розмірі 25447,84 грн, яка відповідно до умов кредитного договору та положень ст. 526, 530, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, підлягає стягненню в примусовому порядку .
Апеляційний суд погоджується з висновками Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, проте, вважає, що рішення на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з огляду на наступне.

Встановлено, що 15.10.2019 сторони уклали договір споживчого кредиту у вигляді заяви № 1001428270201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а. с. 7), відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий споживчий кредит в розмірі 19211,00 грн згідно з меморіальним ордером № ТR.38249401.88828.8810 від 15.10.2019 строком на 24 місяці (а. с. 14).
Відповідно до умов договору споживчого кредиту розмір процентної ставки складає 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 2,99 %, платіжний період з 15.10.2019 по 15.10.2021 згідно з графіком, дата платежу до 15 числа кожного календарного місяця. Сума платежу за розрахунковий період складає 1374,95 грн та 1374,82 грн (останній платіж), комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 574,41 грн щомісяця.  
22.12.2020 АТ «Перший український міжнародний банк» направив позичальнику письмову вимогу (повідомлення) про погашення у строк до 29.12.2020 заборгованості за кредитним договором, яка станом на 22.12.2020 склала 23575,38 грн (а. с. 15). 
Як указував позивач, ОСОБА_1 не виконував кредитні зобов`язання належним чином, тому станом на 10.10.2021 загальна сума заборгованості склала вже 25447,84 грн, з якої сума основного боргу за кредитом складає 16786,96 грн, сума заборгованості за відсотками - 2,17 грн, сума заборгованості за комісією - 8503,67 грн, а сума штрафних санкцій - 155,04 грн.  

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 Кодексу).
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно – правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит – це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Кодексу).
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те що, на момент укладення договору споживчого кредиту сторони погодили усі його істотні умови, зокрема, підписавши заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка є складовою частиною договору, ОСОБА_1 , відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на запропоновані Банком умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними, порушуючи при цьому умови договору, не сплачуючи обов`язкові платежі в установлені строки, що і стало наслідком виникнення заборгованості.
Так, згідно з розрахунком, наданим суду першої інстанції заборгованість відповідача перед АТ «Перший український міжнародний банк» за договором споживчого кредиту станом на 10.10.2021 (а. с. 17-18) становить 25447,84 грн, з яких: основна сума боргу за кредитом складає 16786,96 грн, сума заборгованості за відсотками складає 2,17 грн, сума заборгованості за комісією - 8503,67 грн та штрафні санкції (неустойка за порушення зобов`язань за кредитом) складають 155,04 грн.  
Проте, виходячи зі змісту договору споживчого кредиту (заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) № 1001428270201, укладеного сторонами 15.10.2019, вбачається, що така умова, як сплата позичальником штрафних санкцій (пені, неустойки) за порушення кредитних зобов`язань, відсутня.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Кодексу).
Оскільки у договорі споживчого кредиту сторони не погодили зобов`язання позичальника сплатити Банку штрафні санкції на випадок неналежного виконання ним кредитних зобов`язань, вимога позивача в цій частині є безпідставною і такою, що суперечить положенням договору та чинному законодавству, що регулює спірні правовідносини. 
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення усієї суми заборгованості, яку просив стягнути АТ «Перший український міжнародний банк».
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що стягнута з відповідача судом сума боргу підлягає зменшенню на суму до 25292,80 грн (25447,84 – 155,04). 

Так, постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.10.2022 у справі № 742/576/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним №1001428270201 від 15.10.2019 залишено в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25.07.2022 про відмову у задоволенні позову.
Судами встановлено, що підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, ОСОБА_1 погодився з запропонованими йому умовами договору, він був ознайомлений з орієнтовною вартістю кредиту та загальними витратами по ньому, позичальник користувався коштами та частково вносив оплату на погашення боргу. Доводи ОСОБА_1 про те, що кредитний договір за своїм змістом є несправедливим через те, що платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими, не знайшли свого підтвердження. Волевиявлення обох сторін при укладенні даного правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, також, ОСОБА_1 не заявляв додаткових вимог щодо умов договору. Отже, суди не знайшли підстав для визнання спірного договору недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір був укладений відповідачем на вкрай невигідних для нього умовах до уваги апеляційним судом не сприймаються, оскільки спір щодо визнання його недійсним з цих підстав, вже був предметом судового розгляду у цивільній справі № 742/576/21. 
Посилання на те, що виконання договору ставить відповідача в тяжке матеріальне становище, і як наслідок того, що він і не має можливості погасити заборгованість перед Банком, не звільняють позичальника від обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання. 

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.    
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 Кодексу).
Позивачем заявлено позов про стягнення 25447,84 грн боргу, а судом апеляційної інстанції стягнуто 25292,80 грн, що становить 99,3 % від задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки позов задоволено на 99,3 %, АТ «Перший Український міжнародний банк» підлягає відшкодуванню сплачений ним судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 2254,11 (99,3% х 2270,00) грн.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується копією довідки МСЕК (а. с. 89), судові витрати у вигляді судового збору за розгляд даної справи на нього не покладаються.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок держави, як це передбачено частиною 6 статті 141 ЦПК України.
З огляду на вищезазначене слідує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником – адвокатом Сотніченко О.М., підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2022 року – зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором споживчого кредиту шляхом її зменшення з 25447,84 грн до 25292,80 грн. Рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п.  3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Сотніченко Оленою Михайлівною,  – задовольнити частково.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2022 року – змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості за кредитним договором № 1001428270201 від 15 жовтня 2019 року з 25447 (двадцяти п`яти тисяч чотирьохсот сорока семи) грн 84 коп. до 25292 (двадцяти п`яти тисяч двісті дев`яноста двох) грн 80 коп.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2022 року в частині розподілу судових витрат - скасувати.
Компенсувати Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829; адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 2254 (дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн 11 коп судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                         О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                 Н.В. Висоцька 

                                                                                            Н.В. Шитченко