КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження № 33/824/2720/2022                    
Справа № 382/213/22                                                 Головуючий в суді І інстанції Нарольський М.М.
                                                                                    Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
24 жовтня 2022 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Яготинського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення,  -
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Яготинського місьрайонного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року встановлено вину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Постановою суду встановлено, що 17 лютого 2022 року о 16 год. 35 хв. ОСОБА_1 в м. Яготин керував автомобілем "FiatPunto 75 SX" д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Островського, при в`їзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Шевченка не надав переваги в русі автомобілю "VolkswagenTransporter", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався головною дорогою, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР.
 
У апеляційній скарзі, поданій 22 травня 2022 року засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 не погоджувався із прийнятою судом постановою, наводив зміст ст. 247, 38, 124, 245, 251, 252, 280 КУпАП, зазначаючи, що хоча суд і закрив провадження у справі відносно нього, однак зазначив про його винність у скоєнні адміністративного правопорушення, що суперечить вимогам ст. 247 КУпАП. Тлумачення абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлення будь-яких інших обставин, що підлягають з?ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Отже, наявність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається. 
Вказував, що у зв`язку з закриттям по даній справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП питання щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не вирішується, про що, зокрема, зазначено у рішенні ЄСПЛ по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, з якого вбачається, що у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується. Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне  правопорушення, визначені ст. 247 КУпАП. Відповідно до п. 7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Дана норма є імперативною і не передбачає обов`язку суду визначати питання винності чи невинності особи, оскільки по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.
Наголошував, що суду також необхідно було врахувати практику ЄСПЛ, зокрема п. 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стабінгз та інші проти Сполученого Королівства» про строки давності.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що на момент розгляду справи про адміністративне  правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, мав закрити провадження в справі, не роблячи висновків щодо наявності чи відсутності вини в його діях.
На підставі вищевикладеного просив постанову Яготинського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин постанови суду вказівку про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. При подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції особою, що притягається до адміністративної відповідальності, строки були дотримані. 
 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до ст. 294 КУпАП суд розглянув справу у відсутності особи, яка подала скаргу.
 
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Зазначених вимог закону у цій справі суд першої інстанції дотримався. 
 
Відповідно до п. 16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а за ст. 122-4 КУпАП - у випадку залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
 
Встановлюючи в мотивувальній частині постанови наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції правильно виходив із пояснень учасників справи, протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 181379 від 17 лютого 2022 року, складеного відносно ОСОБА_1 , схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 лютого 2022 року, до якої в учасників пригоди не було жодних зауважень, письмових пояснень ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що вину у ДТП визнає та не помітив автомобіль іншого учасника, якому мав надати перевагу у русі, письмових пояснень ОСОБА_2 від 17 лютого 2022 року, надані ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди, рапортів поліції.
Апеляційним судом враховується, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо відсутності його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 124 КУпАП.
 
Відповідно до ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Встановивши, що адміністративне правопорушення скоєно ОСОБА_1 17 лютого 2022 року, а отже строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження в справі щодо нього.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, встановивши, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, мав закрити провадження в справі, не роблячи висновків щодо наявності чи відсутності вини в діях ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
 
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. 
 
При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.
За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.
Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.
Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.
Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.
Зокрема, якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та доводить свою невинуватість, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст.280 КУпАП, без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є процесуально неприпустимим.
Отже, оскільки сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, тоді як за приписами п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, то за таких обставин, хоча на особу не накладається адміністративне стягнення, але її вина у вчиненні адміністративного правопорушення при спливі строку накладення адміністративного стягнення презюмується, саме з тих причин, що це нереабілітуюча підстава закриття справи про адміністративне правопорушення і у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення або відсутня подія, вона не позбавлена процесуальної можливості ставити саме такі апеляційні вимоги і відповідно просити закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а не на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
 
Отже, встановлюючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при закритті провадження в справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог законодавства та керуючись засадами верховенства права.
 
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання на рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, оскільки правовідносини у цій справі відрізняються від справи, що переглядається, зокрема у п. 44 рішення «Грабчук проти України» ЄСПЛ встановив, що справу заявниці було закрито слідчими органами на досудовій стадії частково через відсутність доказів  у вчиненні злочину та частково з підстав закінчення строків давності притягнення заявниці до відповідальності  за  халатність, та у п. 45 рішення дійшов висновку, що національним судом та слідчим органом порушено презумпцію невинуватості.
 
Також апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на п. 137 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стабінгз та інші проти Сполученого Королівства» про те, що строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень, і що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності. Захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-які несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.
 
Висновки суду першої інстанції наведеним рішенням ЄСПЛ не суперечать і не є підставою для скасування або зміни законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.
 
Постанова судді Яготинського місьрайонного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року, в мотивувальній частині якої встановлено вину ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Яготинського місьрайонного суду м. Києва від 30 серпня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.