КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
         
20 жовтня 2022 року                                                                                  м. Київ
                                                                                                  
 Справа №755/8549/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/8757/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                             судді-доповідача:    Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Савлук Т.В. 21 червня 2022 року у м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В
 
У травні 2022 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20360,83 грн.
В обґрунтування позовних вимоги позивач посилався на те, що 16 січня 2020 року між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем укладено договір, шляхом приєднання відповідача  до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі цього позивачем відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 44,40 % річних. Натомість у відповідача станом на 06 березня 2022 року має місце прострочення виконання зобов`язання, має місце заборгованість за кредитом в розмірі 14227,12 грн, за сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 6133,71 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати у справі.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості  - залишено без задоволення.
Рішення суду  мотивовано недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог. А саме, матеріали справи не містять доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму. Відсутні докази і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні анкети-заяви.
Позивач також не надав підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору.
 
Позивач не погодився із вказаним рішення суду, представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що всі Умови та Правила опубліковані на сайті банку і постійно доступні до ознайомлення. Обставини використання коштів та наявності заборгованості, на думку представника позивача, підтверджується розрахунком заборгованості. Наголошує на тому, що даний кредитний договір є офертою і відповідач використавши кредитні кошти прийняв її і відповідні умови. А отже, і запропонований розмір процентів за користування кредитом прийнятий відповідачем. Таким чином всі умови кредитного договору вважають узгодженими та такими, що підлягають до виконання в примусовому порядку шляхом стягнення коштів.
На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити  нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
 
По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що 16 січня 2020 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг  А-Банку (скорочена назва АТ «Акцент-Банк»).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті,  складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, та зобов`язався їх виконувати.
На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав копію Анкети-заяви підписаної відповідачем 16 січня 2020 року, Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» розміщених на сайті: https://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», Витяг щодо тарифів користування кредитною карткою  (а.с.5 на звороті -14).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 06 березня 2022 року становить 20360,83 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -14227,12 грн; при цьому визначений залишок заборгованості за тілом кредиту -11025 грн та залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) - 3201,82 грн; загальна заборгованість за сплатою відсотків за користування кредитом - 6133,71 грн; при цьому також визначений залишок заборгованості по процентам - 552,43 грн; залишок простроченої заборгованості по процентам - 5581,28 грн  (а.с.5).
 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ч. 1ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 3 ст.653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Відповідно до ч.1,2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ст. 13 цього Закону Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зауважила, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Однак, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Проте у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).
В силу ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється  на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В порядку ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Судом встановлено, що 16 січня 2020 року відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій містяться відомості про його персональні дані, а також ним були надані фотокопії сторінок паспорту. З копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту чи встановлення кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Тобто вказана анкета-заява не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем певних банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.
Так, відповідач зазначив про знайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті. Разом з тим, умов про строк кредитування, відповідальність, розмір процентної ставки та інших обов`язків анкета-заява не містить. А витяг з визченням умов кредитування не містить підпису відповідача.
Виходячи  з наведених положень чинного законодавства договір про надання споживчого кредиту повинен укладатися у письмовій формі, в ньому мають бути визначені, зокрема, сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, дата видачі кредиту та ін. При цьому, забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту умов кредитування.
Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідно і обставини доведення до споживача всіх обов`язкових умов споживчого кредиту також покладається на кредитодавця.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент їх підписання взагалі містили умови щодо отримання кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших нарахувань, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Отже, «Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в А-Банку» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, не можуть бути застосовані для цілей вирішення цього спору.
А отже в даній справі позивачем не надано доказів на підтвердження обставин узгодження з відповідачем у письмовому вигляді умов надання кредиту, відсутнє як визначення суми кредиту, дата надання кредиту, розмір процентів за користування ним та сукупної вартості таких банківських послуг.  
Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про недоведеністю позивачем обставин задоволення заяви відповідача про відкриття поточного рахунку, надання платіжного інструменту, надання кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення. 
 
Відповідно до даних, наведених позивачем у розрахунку, відповідач має  заборгованість перед банком за кредитом станом на 06 березня 2022 року в розмірі 20360,83 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 14227,12 грн; при цьому визначений залишок заборгованості за тілом кредиту - 11025 грн та залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) - 3201,82 грн; загальна заборгованість за сплатою відсотків за користування кредитом - 6133,71 грн; при цьому також визначений залишок заборгованості по процентам - 552,43 грн; залишок простроченої заборгованості по процентам - 5581,28 грн.  
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що він здійснений за період з 16 січня 2020 року по 01 січня 2022 року, процентна ставка застосована до поточної заборгованості у розмірі 44,4%, а на прострочену заборгованість 88,8 %. При цьому не вбачається ні дати надання кредиту, ні  погашення заборгованості, лише нарахування заборгованості та процентів. Однак, як вже вказано вище, розмір процентів не був узгоджений з відповідачем належним чином, а отже і нарахування  позивачем відповідної  заборгованості не є обґрунтованим.
Щодо суми основної заборгованості, то наданий розрахунок не підтверджує обставини надання кредиту відповідачу та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить даних про видачу кредитних коштів, за якою карткою зроблено цей розрахунок. Даний розрахунок не є випискою по особовому ранку, він не містить записи про  операції, здійснені протягом операційного дня, не є регістром аналітичного обліку та не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій. Вказаний розрахунок містить підпис представника, яким була подана позовна заява, що свідчить про те, що він є процесуальним а не бухгалтерським документом.  Таким чином, даний розрахунок заборгованості не є належним, допустимим та достатнім доказом наявності заборгованості відповідача перед позивачем. 
На стадії апеляційного перегляду справи, а саме при зверненні з апеляційною сккаргою, позивачем була долучена копія виписки по рахунку, однак клопотання про приєднання її до матеріалів справи із зазначенням поважності причин неподання цього доказу до суду першої інстанції не подано. Тому, керуючись положеннями ч.ч.1, 3 ст. 367 ЦПК України , апеляційний суд не приймає вказаний доказ до уваги, так як він поданий з порушенням порядку встановленого процесуальним законом. 
 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум, які визначені як заборгованість за кредитним договором. 
Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.            
 
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                            В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук