УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/4640/21 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Г. 
Категорія 80 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Галацевич О.М.
Григорусь Н.Й.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників в місті Житомирі справу №285/4640/21
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
на рішення Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2022 року,ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г. у м. Новоград - Волинський,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі за період роботи з лютого 2018 року до 13 серпня 2021 року з урахуванням індексації та компенсації частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 13 серпня 2021 року до дня ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.01.2018 у справі №285/2623/17 його поновлено на роботі на посаді начальника станції Новоград-Волинський-І, а наказом від 06.08.2021 звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. В подальшому позивачу стало відомо, що класність станції Новоград-Волинський-І у першому кварталі 2018 року була підвищена до І класу, а у 2021 році знову була знижена до ІІ класу. При цьому при підвищенні класності станції для всіх працівників, заробітна плата яких прив`язується до класності станції, у тому числі начальника станції, посадові оклади підвищуються автоматично, відповідно до нового штатного розпису. Проте заробітна плата у період, коли станція Новоград-Волинський-І відносилась до І класу, виплачувалась позивачу не в повному обсязі та у невідповідності до штатного розпису, помилкового виходячи із ІІ класу станції. 
Рішенням Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області  від 27 травня 2022 рокупозовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ “Українська залізниця” на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2018 року до 13 серпня 2021 року у розмірі 188320,05 грн. з урахуванням податків та обов`язкових платежів, індексації та компенсації частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Стягнуто з АТ “Українська залізниця” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 серпня 2021 року до дня ухвалення судового рішення у розмірі 35886,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до звільнення позивач працював на посаді начальника станції Новоград-Волинський-І другого класу. Заробітна плата нараховувалася та виплачувалась позивачу у повному обсязі з урахуванням надбавки за вислугу років, премії, інших заохочувальних та компенсаційних виплат у встановлені законом строки. Проте, суд першої інстанції для визначення заробітної плати позивачу застосував посаду та посадовий оклад начальника станції Новоград-Волинський ОСОБА_2 . Крім того, суд першої інстанції застосував класність станції, а не виконувану роботу позивачем, її якість та складність, за яку згідно з чинним трудовим законодавством і передбачається відповідна оплата. Крім того, зазначає, що представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи 26.05.2022, проте суд розглянув справу без його участі та допиту свідка ОСОБА_3 і в порушення принципу рівності сторін та справедливості ухвалив рішення 27.05.2022. 
У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.01.2018 року № 285/2623/17 визнано незаконним наказ відповідача № 622/ос від 03.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлено його на роботі на посаді начальника станції Новоград-Волинський-1 ІІ класу Виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 04.07.2017 року.
Наказом відповідача від 06.08.2021 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
Наказом Коростенської дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01.2018 року № 106/ос на підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_1 поновлено на роботі та допущено до роботи.
Станом на 2018 рік посадовий оклад начальника станції Новоград-Волинський-І становив 6 875 грн. Згідно штатного розпису посадовий оклад начальника станції збільшувався з 01.04.2018 року – 13 870 грн., з 20.02.2019 року – 14 900 грн, з 01.03.2021 року – 15 310 грн., з 01.06.2021 року – 16 841 грн., з 01.07.2021 року – 13 937 грн. 
При цьому збільшення посадового окладу позивачу здійснювалось наступним чином: з 01.04.2018 року – 1 480 грн., з 01.07.2019 року – 12670 грн., з 01.06.2021 року – 13937 грн. і не узгоджується з розміром посадового окладу начальника станції, визначеного штатним розписом. 
Станції Новоград-Волинський-І належала: з березня 2016 року до січня 2018 року до ІІ класу; з лютого 2018 року до квітня 2021 року до І класу; з травня 2021 року до серпня 2021 року до ІІ класу.
Встановивши невідповідність заробітної плати, яку отримував позивач в період після поновлення на роботі за рішенням суду і до звільнення за власним бажанням штатному розкладу та класності станції, з урахуванням положень ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці», суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що відповідач має виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2018 року до 13 серпня 2021 року у розмірі 188 320,05 грн. з урахуванням індексації та компенсації частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати.
При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керувався положеннями ст.117 КЗпП України, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц і виходячи з принципів пропорційності і співмірності обґрунтовано визначив його в сумі 35 886,40 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача  ОСОБА_4 , будучи повідомленою про судове засідання 26.05.2022, до суду не з`явилась, подавши заяву про відкладення розгляду справи  через існування реальної загрози її життю і здоров`ю в зв`язку з воєнним станом, у якій також повідомила про неможливість забезпечення явки в судове засідання свідка  ОСОБА_3 . Доказів на підтвердження обставин щодо реальної загрози її життю і здоров`ю не надала, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавала. Справа неодноразово відкладалась за заявами ОСОБА_4 , клопотання про допит за клопотанням представника відповідача свідка  ОСОБА_3 було задоволено 22.02.2022 і саме в день судового засідання 26.05.2022 йому була надана відпустка на один день. 
Поведінка належного повідомленого про час і місце судового засідання представника відповідача свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов`язків, затягування розгляду справи, тому суд першої інстанції правомірно завершив розгляд справи 26.05.2022 у відсутність ОСОБА_4 , оголосивши судове рішення після виходу з нарадчої кімнати 27.05.2022.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області  від 27 травня 2022 рокубез змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку

Головуючий:                        Судді: