ПОСТАНОВА 
Іменем України
08 вересня 2022 року                                                 м. Кропивницький
справа № 387/365/21
провадження № 22-ц/4809/927/22 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:
Піщанобрідська сільська рада - Паіцика О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Зернопродукт» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2022, суддя Майстер І.П., по справі за позовом Піщанобрідської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фермерське господарство «Зернопродукт» про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Піщанобрідська сільська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі.
На обґрунтування позову зазначила, що 29.12.2012 між Добровеличківською РДА та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення б/номеру, розташованої на території Піщанобрідської сільської ради, кадастровий номер 3521785300:02:000:9091 площею 52,0496 га (рілля) строком дії на 15 років. 
Договір зареєстровано 29.12.2012 у Добровеличківському відділі Держкомзему, про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі земель №352178534005470. 
Пунктом 40 зазначеного договору оренди передбачено, що у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря, є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди земельної ділянки. 
Відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» від 06.12.2020 урегульовано питання реорганізації районних державних адміністрацій у зв`язку зі змінами в адміністративно-територіальному устрої України. 
Таким чином, первісний орендар -Добровеличківська районна державна адміністрація перестала існувати.
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-3020/14-19-СГ від 18.06.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташовані на території, зокрема Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області згідно з Актом приймання-передачі, передано у комунальну власність об`єднаної територіальної громади. 
Отже, є підстави для припинення договору оренди землі у зв`язку зі зміною сторони договору - орендаря, а саме з Добровеличківської районної державної адміністрації на Піщанобрідську сільську раду. 
Зазначено, що ОСОБА_1 продовжує користуватися вищевказаною земельною ділянкою, що не відповідає положенням пункту 40 договору оренди землі, який є його істотною умовою. 
Просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 29.12.2012 укладений між Добровеличківською РДА та ОСОБА_1 .
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.08.2021 залучено до участі у справі третю особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фермерське господарство «Зернопродукт».
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2022 позов задоволено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що судом безпідставно відхилено доводи відповідача про те, що позивач звернувся до неналежного відповідача, а також визначенні юрисдикції даного спору. Крім того, позивач не приймав рішення про дострокове розірвання спірного договору оренди у судовому порядку, а тому дане рішення прийнято одноособово головою органу місцевого самоврядування у формі позовної заяви, тим самим вчинено втручання у дискреційні повноваження представницького органу територіальної громади, що вказує на відсутність волевиявлення орендодавця з питань регулювання земельних відносин за спірним договором оренди землі.
В апеляційній скарзі Фермерське господарство «Зернопродукт» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що рішення суду не містить мотивів щодо відхилення доводів господарства та відповідача у справі. Суд допустив порушення юрисдикції у даній справі, спір має розглядатися у порядку господарського судочинства.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09.08.2022 відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2022 справу призначено до розгляду.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника Піщанобрідської сільської ради адвоката Паіцики О.В.,в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.
До суду надано відповідь на відзив від Фермерського господарства «Зернопродукт».
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом Піщанобрідської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фермерське господарство «Зернопродукт» про розірвання договору оренди землі.
Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи частково спростовують висновки суду першої інстанції.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.
За статтею 12 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, землі фермерського господарства могли складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Визначення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону, наведено також у частині першій статті 1 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час звернення з цим позовом, а за змістом частини четвертої цієї статті фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.
Тож фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку на цих ділянках, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок відповідного цільового призначення.
Тож, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.
Таким чином, за змістом наведених вище положень законодавства, а також статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства користувачем орендованої земельної ділянки є саме фермерське господарство, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.
Реалізаціяправа на поновлення договору оренди в порядку статті 33 Закону № 161-XIV входить до змісту правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства.
Оскільки фермерські господарства є суб`єктами господарювання, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, належать до юрисдикції господарських судів (схожі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 483/1863/17, № 695/1275/17 та від 13 листопада 2019 року у справі № 628/773/18).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог Піщанобрідської сільської ради, не врахував зазначені норми процесуального права та висновки Верховного Суду, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного вище апеляційний суд дійшов висновку, що справа по суті заявлених вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 та постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі730/5/17.
Частиною 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, суд першої інстанції не дослідив питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на вказане апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                                                                 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Зернопродукт» задовольнити частково.
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2022 скасувати. 
Провадження по справі за позовом Піщанобрідської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фермерське господарство «Зернопродукт» про розірвання договору оренди землі закрити.
Роз`яснити Піщанобрідській сільській раді, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.        
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: