ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року	Львів	Справа № 161/13034/22 пров. № А/857/15299/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора батальйону № 1 роти № 4 УПП у Волинській області ДПП Проць Іванни Ігорівни  про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Ковтуненко В.В., 
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області, інспектора батальйону № 1 роти № 4 УПП у Волинській області ДПП Проць І.І., в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5882705, від 12 вересня 2022 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2  ст. 122 КУпАП. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2022 року   позов задоволено повністю. Постанову інспектора батальйону № 1 роти № 4 УПП у Волинській області ДПП Проць Іванни Ігорівни серії ЕАР № 5882705 від 12 вересня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2  ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 510,00 гривень  визнано протиправною та скасовано.
29 вересня 2022 року представником позивача адвокатом Літвинюк О.І. подано до суду заяву про намір подати докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, в порядку ч. 7 статті 139 КАС України.
30 вересня 2022 року представником позивача адвокатом Літвинюк О.І. подано до суду докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 1500,00 грн та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року   стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Волинській області ДПП, на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Літвінюк О.І. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове, яким у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що  сума витрат на професійну правову допомогу є неспівмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Вказує, що Управлінню патрульної поліції стало відомо про подання позивачем заяви про стягнення витрат на правову допомогу лише 04 жовтня 2022 року, у день винесення оскаржуваного додаткового рішення, після отримання від позивача копії заяви.
Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнення на користь позивача  витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із частиною сьомою  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України)   розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини третьої  статті 143 КАС України  якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
За приписами частини п`ятої  статті 143 КАС України  у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному  статтею 252 цього Кодексу.
Згідно з  ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Із матеріалів справи слідує, що  під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, представником позивача заявлено про подання доказів про судові витрати після прийняття рішення у справі у зв`язку із неможливістю подання усіх доказів, що підтверджують їх розмір. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення та відповідні докази представником позивача подано до суду 30 вересня 2022 року, тобто з дотриманням п`ятиденного строку після ухвалення 29 вересня 2022 року рішення суду, яким питання щодо розподілу цих судових витрат не було вирішено.
Частиною першою  статті 139 КАС України  встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною першою  статті 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої  статті 132 КАС України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Згідно із частинами третьою - п`ятою  статті 134 КАС України  для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою  статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої  статті 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Проаналізувавши вищевказані правових норм, колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду першої інстанції надано такі документи: Договір про надання правової допомоги б/н від 13 вересня 2022 року, Акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2022 року, ордер про надання правничої допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера № 23-11/22 від 23 листопада 2022 року на суму 1500 грн (а.с.9, 35-37).
Відповідно до п. 3.1. Договору про надання правової допомоги сторони дійшли згоди, що за надану правову допомогу за даним Договором Клієнт оплачує Адвокату погодинний гонорар в розмірі 500 гривень за одну годину роботи.
Із Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2022 року слідує, що Адвокат Літвинюк О.І. передала, а Клієнт прийняв наступну виконану роботу: складення позовної заяви, формування переліку додатків та їх спрямування до суду (4 ст.) – 2 год. – 1000 грн; формування та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву – 1 год. – 500 грн. Всього 1500 грн.
Загальна вартість робіт (наданих послуг) в сумі 1500,00 грн була сплачена позивачем відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 23-09/22 від 29 вересня 2022 року.
Стосовно доводів скаржника про те, що Управлінню патрульної поліції стало відомо про подання позивачем заяви про стягнення витрат на правову допомогу лише 04 жовтня 2022 року, у день винесення оскаржуваного додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 
Проаналізувавши вищевказану норму права, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розгляд судом питання ухвалення  додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням сторін здійснюється судом лише у разі необхідності. При цьому, суд повинен ухвалити додаткове судове рішення протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Із матеріалів справи слідує, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення подано представником позивача 29 вересня 2022 року. До вказаної заяви долучено квитанцію, якою підтверджується факт надіслання копії заяви відповідачам.
Згідно із фіскальним чеком АТ «УКРПОШТА» від 30 вересня 2022 року відправлення зі штриховим ідентифікатором № 4301644469225, копію заяви вручено Управлінню патрульної поліції у Волинській області 03 жовтня 2022 року, що спростовує доводи скаржника про отримання копії заяви 04 жовтня 2022 року.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи ознайомлений із заявою представника позивача про ухвалення додаткового рішення та обізнаним із процесуальними строками розгляду заяви, мав право подати заперечення на таку заяву, однак, не скористався таким правом ні до 04 жовтня 2022 року, ні пізніше.
Враховуючи вищенаведене, посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано йому можливості подати заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення є безпідставними.
Скаржником в апеляційній скарзі подано заперечення проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн та вказано, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited  проти України  від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі  Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.
Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року по справі № 520/8489/19, від 07 травня 2020 року по справі № 320/3271/19, від 10 березня 2020 року по справі № 520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. 
Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті  134, частиною дев`ятою статті  139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 1500,00 грн.
При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката Літвинюк О.І. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Враховуючи  вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а додаткове рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року  у справі № 161/13034/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін 	
Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.