ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2022 року
м. Валки
Справа № 953/6554/21
Провадження № 22-ц/818/1554/22
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Каплаух Н.Б.,
сторони у справі:
заявник -   ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , П`ята державна нотаріальна контора 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районний суд м. Харкова від 26 липня 2021 року, постановлену у складі судді Божко В.В.,-
ВСТАНОВИВ:
08.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту її постійного проживання разом з чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5 . На момент смерті чоловік заявниці був зареєстрований за місцем проживання його батьків за адресою: АДРЕСА_2 , хоча фактично проживав разом з родиною за адресою місця реєстрації дружини та сина з адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином заявниця вважає, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, тому з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не заверталась. Спадкоємцями ОСОБА_5 крім неї, є його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьки. Малолітня дитина з заявою про відмову від спадщини не заверталася. Батьки покійного також не заверталися з заявою про прийняття спадщини. Для оформлення спадщини після смерті чоловіка заявниця звертається до суду з заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини - залишено без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що з заяви ОСОБА_1 поданої в порядку окремого провадження, вбачається, що заявник просить встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як подружжя на час відкриття спадщини. Вказаний факт заявниці необхідний для подальшого оформлення спадщини. Тому суд дійшов висновку, що у даній справі наявний спір про право, який відповідно до ч.6 ст.294 УПК України, вирішується в порядку позовного провадження. 
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду, щодо наявності у дійсній справі спору про право є необґрунтованими. Так, заяву про встановлення факту, вона подала для захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини, а не для вирішення спору про право на спадщину. 
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до стаття 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Аналізуючи норми цивільного судочинства, можна зазначити, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, однак зареєстрований за іншою адресою, він має право звернутися до суду для встановлення цього факту в порядку окремого та позовного провадження.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.
До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.
При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).
При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Отже, згідно зі статтями 293,315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.
За загальним правилом, в порядку окремого провадження справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.05.2021 по справі № 752/5479/21.
Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20) вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 ( а.с.30-34), вона зазначає, що перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 27.01.2099 року ( а.с. 5). 
Тому суд помилково вважав, що заявниця просить встановити факт перебування з ОСОБА_5 у родинних відносинах. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. 
Будь - які дані про звернення спадкоємців ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини або про прийняття спадщини в матеріалах справи відсутні. 
З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає передчасним висновок суду про існування між заявницею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , п`ятою державною нотаріальною конторою спору про право на спадщину, що виключає можливості встановлення спільного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини в окремому провадженні. 
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 належить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати. Справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. 
Керуючись ст.,ст. 367,374,379,381 - 384 ЦПК, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2021 року скасувати.
Справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року.
Головуючий                                                           О.Ю. Тичкова

Судді                                                                          О. В. Маміна

                                                                        Н.П. Пилипчук