УХВАЛА

12 жовтня 2022 року     
Київ
справа № 120/14059/21-а
адміністративне провадження № К/990/26690/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 120/14059/21-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДСТРОЙМОНТАЖ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
03.10.2022 до суду втретє надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена до суду поштою 28.09.2022. 
Вперше подану касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 03.08.2022 повернув на підставі 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд зазначив про недостатність формального посилання у касаційній скарзі на пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а також звернув увагу, що пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є взаємовиключними. Суд роз`яснив вимоги, яким має відповідати касаційна скарга у випадку її подання на цих підставах.
Вдруге подано касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 25.08.2022 на підставі 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, визнавши недостатнім приведене скаржником обґрунтування формально зазначених пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки в цілому касаційна скарга містила фактичний виклад обставин. 
Під час перевірки втретє поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а її зміст в частині викладення підстав для касаційного оскарження є ідентичним до попередніх касаційних скарг, які Верховний Суд вже визнав неналежно оформленими.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Однак, звертаючись з касаційною скаргою втретє, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним роз`яснень, наданих Верховним Судом.
Так, у касаційній скарзі зазначено, що така подається на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а в подальшому процитовано пункти 1, 3, 4 частини четвертої цієї статті. ГУ ДПС, аналогічно попереднім касаційним скаргам, зазначає, що достатньо хоча б однієї з цих підстав для відкриття касаційного провадження.
Однак, суд вже роз`яснював скаржникові, що у випадку оскарження судового рішення в межах висновку щодо застосування однієї і тієї ж норми матеріального права пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України за своїм змістом є взаємовиключними.
Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, ГУ ДПС так і не зазначає відповідний пункт частини другої та/або третьої статті 353 КАС України.  У касаційній скарзі не чітко зазначено, в чому полягає порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин у справі і призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Не міститься й доводів про наявність обов`язкових підстав, передбачених частиною трутьою статті 353 КАС України, для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.
Крім того, у касаційній скарзі конкретно не зазначено ані обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, ані які саме зібрані у справі докази судами не були досліджені, тобто відсутній взаємозв`язок зазначеного скаржником пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України із наведеними у касаційній скарзі доводами.
В цілому доводи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування висновків акта перевірки та норм Податкового кодексу України з абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд вчергове звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2022.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 120/14059/21-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДСТРОЙМОНТАЖ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                  М.М. Гімон