Справа №576/2721/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Колодяжний А. О.	
Номер провадження 33/816/132/22 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , 

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн. 

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 4 грудня 2021 року близько 00 годин 55 хвилин по вул. Пушкіна у м. Глухові керував автомобілем Фольксваген р.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дану постанову, оскільки вважає її незаконною, необгрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адмністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує, що  згідно ч.5 ст.266 КУпАП огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, оскільки неодноразово зазначав працівнику поліції, що незгоден з результатами огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, але на його прохання про проведення огляду в закладі охорони здоров`я  працівником поліції було відмовлено. А тому, зазначена відмова є порушенням порядку проведення дій проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння регламентованих КУпАП, Інструкцією та Порядком, зазначеними вище, а отже такий огляд на стан сп`яніння, проведений працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, є недійсним.
Крім того, наголошує на тому, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, що закріплено положенням ст.268 КУпАП, оскільки суд виніс постанову у його відсутність.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 надійшла до апеляційного суду 03.02.2022 року, та неодноразово призначалась до розгляду на 21.02.2022, 14.04.2022, 25.05.2022, 06.07.2022, 16.08.2022, 23.09.2022 та 20.10.2022, однак у зв`язку з неявками апелянта (особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ) розгляд не відбувався.
Так, в судові засідання на розгляд апеляційної скарги 21.02.2022, 14.04.2022, 25.05.2022, 06.07.2022, 16.08.2022, 23.09.2022 та 20.10.2022 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`являвся. Про розгляд справи він повідомлявся як поштовими повідомленнями на вказану в його апеляційній скарзі адресу, так і по телефону. При цьому всі поштові повідомлення поверталися без вручення. В телефонному режимі ОСОБА_1 зазначав, що бажає брати участь, йому роз`яснювалась можливість проведення судового засідання в режимі відео конференції, однак він таких клопотань не заявляв.

Враховуючи такі обставини апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Так  відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до ст.. 294 КУпАП апеляційний розгляд здійснюється протягом 20 днів з дня надходження справи до суду, а дана справа перебуває на розгляді з лютого 2022 року. Вищевказану процесуальну поведінку ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції розцінює, як намагання затягнути розгляд справи, що порушує розумні строки розгляду справи та вимоги ст.. 294 КУпАП. 
При цьому, суд враховує, що правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, ч.2ст.268 КУпАП.
За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Тобто адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».
Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 178894 від 04.12.2021 р., у якому зафіксовані обставини правопорушення. 
- роздруківкою показників приладу Алкотест № 6820, підтверджується, що тест проводився 04.12.2021 р. з гр. ОСОБА_1 . Результат тесту склав 1.34 ‰. 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що підписаний двома свідками та поліцейським і засвідчив позитивну пробу тесту ОСОБА_1 на алкоголь.
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд у медичному закладі, що в свою чергу є підставою для визнання такого огляду недійсним, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що у їх присутності був проведений огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора і результат тесту склав 1.34 ‰. Під час тесту ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкоголь. Проходити огляд у лікарні та підписувати протокол відмовився.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного пристрою працівниками поліції та не заперечував його результату, вимог ч.3 ст.266 КУпАП поліцейськими, щодо обов`язку огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я, порушено не було, а тому відсутні підстави для визнання такого огляду недійсним.
Підстави сумніватися в показаннях даних свідків у суду апеляційної інстанції відсутні, так як зацікавленість останніх в результатах розгляду справи не встановлена і крім того, ОСОБА_1 не заявлялось клопотань про безпосередню участь зазначених осіб судом.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшерсько акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). 
В своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Зокрема, відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови № 14  Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, тому проведений аналіз досліджених доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій. При цьому для встановлення факту керування т/з певною особою не має значення, чи був т/з зупинений безпосередньо працівниками поліції під час виконання ними своїх посадових обов`язків, чи особу водія виявлено згодом, після проведення певних (розшукових) заходів.

Так само, не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції відповідно до ст. 268 КУпАП було порушено право на захист, виходячи з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 268 КУпАП під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції двічі на зареєстровану адресу ОСОБА_1 , що збігається з адресою зазначеною у протоколі, направлялись судові повістки про виклик до суду, які були повернуті з відмітками про невручення. Водночас, 19.01.2022 р. ОСОБА_1 самостійно з`явився до приміщення суду для подачі клопотання про направлення справи за місцем проживання і його було повідомлено про час та місце розгляду справи, однак він відмовився отримувати судову повістку, що підтверджується довідкою секретаря.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду справи і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а тому цю справу розглянув 24.01.2022 року у його відсутність.
Ставлячи питання про скасування постанови, особа притягнута до адміністративної відповідальності, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 органами поліції та суддею не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову  Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік – залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову – без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.