Номер провадження: 22-ц/813/6418/22 
Справа № 2-1504/11
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (за участі стягувача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Соцком Банк»), на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Бондар В.Я. 11 січня 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою, в якій просила: визнати незаконною та скасувати постанову від 16 червня 2021 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Білика Р.В. про передачу виконавчого провадження ВП №50236358 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання судових рішень ПМУМЮ (м. Одеса); визнати незаконною та скасувати постанову від 16 червня 2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про прийняття виконавчого провадження ВП №50236358; визнати незаконною та скасувати постанову від 22 липня 2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про приєднання виконавчого провадження ВП №50236358 до зведеного виконавчого провадження №59159599, яке веде Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Заявник посилалась на те, що 28 січня 2016 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС Одеського МУЮ Перчиком В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50236358 з примусового виконання виконавчого листа №2-1504/11 від 14 травня 2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Соцком Банк» суми заборгованості у розмірі 905 119,86 грн. та судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.
Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року вказана постанова визнана неправомірною та скасована. Отже, спірні постанови були винесені державними виконавцями в рамках виконавчого провадження, відкриття якого фактично визнане судом неправомірним, а відтак ці постанови є незаконними та підлягають скасуванню.
Про сам факт наявності спірних постанов ОСОБА_1 стало відомо 26.07.2021 року від свого представника.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано неправомірною постанову від 16.06.2021 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Білика Р.В. про передачу виконавчого провадження ВП №50236358 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання судових рішень ПМУМЮ (м. Одеса);
Визнано неправомірною постанову від 16 червня 2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про прийняття виконавчого провадження ВП №50236358.
Визнано неправомірною постанову від 22 липня 2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. про приєднання виконавчого провадження ВП №50236358 до зведеного виконавчого провадження №59159599, яке веде Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто солідарно з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 суму оплати правової допомоги у розмірі 5 000 гривень.
В апеляційній скарзі представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на день подання апеляційної скарги державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання відповідним повідомленням від 05 січня 2022 року, після винесення відповідної постанови про перевірку ВП №50236358 начальником відділу. Тобто, на момент розгляду справи предмет оскарження - постанови державного виконавця, були скасовані, та жодне право ОСОБА_1 не порушувалось.
Сторони про розгляд справи на 25 жовтня 2022 року були сповіщені належним чином. 
25 жовтня 2022 року від представника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-1504/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Соцком Банк» суму заборгованості у розмірі 905 119,86 грн. та судові витрати на суму 1 820,00 грн.
Рішення набрало законної сили 03 березня 2013 року, а 14 травня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист.
28 січня 2016 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС Одеського МУЮ Перчиком В.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50236358 з примусового виконання виконавчого листа №2-1504/11 від 14.05.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Соцком Банк» суми заборгованості у розмірі 905 119,86 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі стягувача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Соцком Банк», та, зокрема, визнано неправомірною і скасовано постанову головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського МУЮ Перчика В.О. про відкриття виконавчого провадження №50236358 від 28 січня 2016 року. 
Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року набрала чинності в день її постановлення та залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від. 16 грудня 2021 року.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, постановою від 16 червня 2021 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Білика Р.В. виконавче провадження ВП №50236358 було передано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання судових рішень ПМУМЮ (м. Одеса). 
В подальшому, постановою від 16 червня 2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. виконавче провадження ВП №50236358 прийнято до провадження, а постановою від 22 липня 2021 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В. виконавче провадження ВП №50236358 було приєднано до зведеного виконавчого провадження №59159599, яке веде Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні постанови в рамках виконавчого провадження №50236358 та зведеного виконавчого провадження №59159599 були прийнятті у виконавчому провадженні, відкритому на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була скасована до ухвалення спірних постанов, про що Перший Приморський відділ ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) було повідомлено належним чином, а отже, суд визнав ці постанови неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Положеннями ст.449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 про існування спірних постанов стало відомо лише 26 липня 2021 року, що не спростовано іншими учасниками справи, суд обґрунтовано вважав, що процесуальний строк звернення до суду, який передбачений ст. 449 ЦПК України, не пропущений.
Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
При цьому, судом враховано те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду яка сформульована у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 905/64/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 905/2214/14-908/5734/14, від 15 липня 2021 року у справі № 924/408/19, норми процесуального права не передбачають повноважень суду на скасування рішень органів державної виконавчої служби/приватних виконавців.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що неправомірність спірних постанов державних виконавців доведена заявником, а отже скарга в цій частині підлягає задоволенню, однак у скасуванні спірних постанов належить відмовити, враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що станом на день подання апеляційної скарги державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання відповідним повідомленням від 05 січня 2022 року, після винесення відповідної постанови про перевірку ВП №50236358 начальником відділу, - не мають правового значення для вирішення даної справи, та вищевказані висновки суду не спростовують, оскільки перевірка правильності постанов здійснюється судом на час звернення до суду..
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Крім того, в заяві від 11 січня 2022 року представник ОСОБА_1 – адвокат Фомічов В.О. просив солідарно стягнути з відділів державної виконавчої служби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., на підтвердження понесення яких заявником надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги від 31 березня 2021 року з додатковим Договором до зазначеного Договору, за яким розмір гонорару адвоката складає 10 000 грн.; звіт про обсяг наданих послуг від 10 січня 2022 року.
Враховуючи правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18, від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20, суд вважає доведеними та обґрунтованими витрати ОСОБА_1 на оплату наданої адвокатом Фомічовим В.О. правової (правничої) допомоги у сумі 10 000 грн.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що судом фактично задоволено половину вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання спірних постанов неправомірними та відмовлено у скасуванні спірних постанов, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , та стягнення на її користь половину суми від понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 5 000 грн.
Однак, дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин справи, судом першої інстанції помилково ухвалено стягнути солідарно з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь заявниці 5 000 грн. витрат на оплату правової допомоги, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат чинним законодавством не передбачено.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку із чим абзац шостий резолютивної частини ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року підлягає зміні, із викладенням його у наступній редакції:
«Стягнути, у рівних частках, з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Польський узвіз, 6) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Розумовська, 37) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму оплати правової допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень».
В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року - змінити, абзац шостий резолютивної частини ухвали викласти у наступній редакції:
«Стягнути, у рівних частках, з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Польський узвіз, 6) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Розумовська, 37) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму оплати правової допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень».
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе