Номер провадження: 22-ц/813/8161/22 Головуючий у 1-й інстанції: Cвячена Ю.Б.
Єдиний унікальний номер судової справи:522/23809/21 Доповідач Базіль Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року                                                                  м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В., 
       суддів: Воронцової Л.П.,
                                        Полікарпової О.М.,
       розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Свяченої Ю.Б. у справі №522/23809/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

                        ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
       У грудні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк” (далі — АТ КБ “Приватбанк”) звернулося до Приморського районного суду м. Одеса з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Позовна заява мотивована тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 10.12.2012 року.
       Підписуючи анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг”, “Тарифами”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві.
       Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карт рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.
       Таким чином, позивач АТ КБ “Приватбанк” належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним правочином. 
       Натомість, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 29.11.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 48822,75 грн, з яких 41130,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7692,46 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
       На підставі викладеного, АТ КБ “Приватбанк” просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10.12.2012 року у розмірі 48822,75 грн та відшкодувати судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2270 грн. 
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
       Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що 10 грудня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір, шляхом підписання ОСОБА_1 заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якому відсутня домовленість сторін про розмір процентів за користування кредитом, а додані позивачем Тарифи, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису відповідача, а позивачем не надано доказів, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи указану заяву. Врахувавши суму коштів добровільно сплачених відповідачем на користь позивача, які останній зараховував на погашення відсотків, за відсутності узгодженості між сторонами щодо їх розміру, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення суми боргу за тілом кредиту.
       Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ “Приватбанк” через свого представника адвоката Сокуренко Н.В. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” задовольнити. Стягнути з відповідача судові витрати.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписав заяву-анкету про приєднання до банківських послуг, користувався кредитними коштами, не оспорював нарахування відсотків за кредитом, їх розмір, порядок розподілу коштів, які він вносив на погашення боргу, не звертався ні до банку, ні до суду з позовом про визнання недійсним умов договору або оспорення розміру боргу.
       Скаржник вказує, що ОСОБА_1 продовжував користуватися кредитними коштами та здійснював погашення боргу до 24.03.2021 року, таким чином, на думку скаржника, відповідач своїми діями підтвердив, що визнає борг за кредитом, його розмір, нараховані відсотки, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідач не знав чи не розумів умов договору. 
       Вважає, що суд не встановив повно та всебічно обставини справи, не врахував право позивача нараховувати відсотки згідно ст. 1048 та ст. 625 ЦК України, натомість передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог, в тому числі щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відмовивши у стягненні заборгованості за тілом кредиту, що на думку апелянта, призвело до безпідставного звільнення відповідача від обов`язків за укладеним договором. 
       При ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №588/62/18, від 21.10.2020 року у справі №331/4560/19, від 23.01.2018 року у справі №755/7704/15-ц, від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, від 09.06.2021 року у справі №138/356/17.
       Позиція відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.
        ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу висловлює свою незгоду та заперечення із доводами, викладеними в апеляційній скарзі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог банку, указує на відсутність заборгованості перед банком з підстав повної сплати ним заборгованості за тілом кредиту. Наголошує, що ним не приймалися та не погоджувалися умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, а тому позовні вимоги у цій частині про необхідність сплати ним відсотків за користування кредитом вважає безпідставними.
       Позиція апеляційного суду.
       У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       У відповідності до приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, а ціна позову, що становить 48822,75 грн є меншою, а ніж сто розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб на момент подання позовної заяви (227000,00 грн).
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
       Обставини справи.
       Суд встановив, що 10 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк».
       Процентна ставка в указаній заяві позичальника від 10.12.2012 року не зазначена.
       На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався, станом на 23 червня 2021 року становив 38485,88 грн (а.с. 28)
       Відповідно до виписки руху коштів по кредитному рахунку,  ОСОБА_1   користувалася грошовими коштами Банку для власних потреб протягом декількох  років (а.с.68-140).
       Відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 29 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ “Приватбанк” за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10.12.2012 року становить 48822,75 грн, з яких: 41130,29 — заборгованість за тілом кредиту в т.ч. 0, 00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7692,46 заборгованість за простроченими відсотками.
       Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України)
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
       За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
       Таким чином Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
       АТ КБ “Приватбанк” пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти за його користування.
       Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
       Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
       Суд першої інстанції правильно встановивши вказані обставини дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача 7692,46 грн заборгованості за нарахованими відсотками через недоведеність наявного у відповідача такого обов`язку, вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. 
       Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17.
        Та обставина, що відповідач здійснював погашення боргу, сама по собі не може свідчити про визнання ним істотних умов договору в частині сплати відсотків, які не узгоджувалися сторонами, оскільки відповідач діяв на виконання умов договору в частині повернення лише отриманих ним грошових коштів. 
       Долучену апелянтом до апеляційної скарги “Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг” від 05.01.2021 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з таких підстав.
       Відповідно до положень ч.3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апеляційний суд вважає, що посилання скаржника на “великий обсяг документів, а саме 142 сторінки додатків”, пропущення позивачем вказаної заяви не є причинами, що об`єктивно не залежали від позивача, та не є винятковим випадком за якого заява про приєднання до умов та правил надання послуг від 05.01.2021 року із визначенням відсоткової ставки могла би бути прийнята апеляційним судом та досліджена ним.
       Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються.
       Ретельно перевіряючи доводи скаржника щодо наявності підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд зважає на наступне.
       Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       У відповідності до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 слідує, що 10.02.2021 року та 23.06.2021 року, банком було установлено відповідачу максимальний розмір кредитного ліміту у розмірі 38485,88 грн., тоді як 01.07.2021 року кредитний ліміт було визначено на рівні 0 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається,що позивачем визначено до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41130,29 грн., що перевищує встановлену суму кредитного ліміту.
       Як вбачається із матеріалів справи розбіжність між тілом кредиту, визначеним позивачем та фактично отриманими позичальником коштами виникла внаслідок нарахування банком відсотків за користування кредитом та їх віднесення на тіло кредиту(четверта колонка розрахунку заборгованості станом на 29.11.2021 рік), проте таких умов ні кредитний договір, ні закон не передбачає.
       Окрім того, як слідує із розрахунків, наданих позивачем, 
 ОСОБА_1 на користь банку сплатив кошти в розмірі 53633,16 грн, які банк в односторонньому порядку зарахував на погашення відсотків.
       Сплачена відповідачем в добровільному порядку сума коштів на користь банку є більшою від заявлених позивачем позовних вимог та свідчить про повернення позичальником банку позичених коштів.
       Таким чином суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення суми боргу за тілом кредиту, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
       Посилання АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу апеляційного оскарження на застосування судом норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зазначених в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.
       Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
       За викладених обставин підстав для розподілу судових витрат відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у суду апеляційної інстанції не має.
       Керуючись ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
                        ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” залишити без задоволення.
       Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України. 

               Головуючий                                                Л.В. Базіль

        Судді:                                                        Л.П. Воронцова
О.М. Полікарпова