Справа № 301/226/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

31.08.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав Шкрюба О.,

                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,

визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 18 січня 2021 року о 17.00 годині ОСОБА_3 по вул. Шевченка в м. Іршава керував транспортним засобом марки «Audi Q7», номерний знак « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив приписи п.2.5. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі   ОСОБА_3  вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Стверджує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Вважає, що поліцейським не було дотримано вимог, передбачених приписами ст. 256 КУпАП. Так, на думку апелянта, сформульоване у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, відповідно до якого «водій відмовився від проходження огляду у присутності двох свідків» - суперечить принципу правової визначеності та вимогам ст. 266 КУпАП. Зазначає, що особа не може нести відповідальність за діяння, яке не передбачене чинним законодавством, з огляду на те, що у протоколі і в судовому рішенні не міститься даних щодо відмови від проходження саме медичного огляду водієм за участі двох свідків. На думку апелянта, відмова водія від проведення огляду технічними засобами на місці зупинки не утворює складу правопорушення, а зобов`язує поліцейських направляти водія на огляд до закладу охорони здоров`я і, тільки така відмова від огляду за участі двох свідків може утворювати склад адміністративного правопорушення. Апелянт стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема немає даних направлення встановленої форми та відомостей щодо приладу «Драгер», водночас відсутні й дані щодо показання свідків на підтвердження факту відмови водія від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів. Разом з тим апелянт вважає, що ті докази, які містяться у матеріалах справи не можуть вважатися належними та допустимими. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак до суду не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана ним апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянта не надходило. Апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 15.06.2021, 28.02.2022, у тому числі за заявами адвоката Ференца Р. Я., і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_2 апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088798 зазначено, що 18 січня 2021 року, о 17 год 00 хв, по вул. Шевченка у м. Іршава, ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що такий складено за участі двох свідків, - громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У протоколі також вказано, що водій ОСОБА_2 відмовився підписувати процесуальний документ та отримувати його копію.

Відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які цей факт засвідчили у своїх поясненнях (а. с. 2, 3).

Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_3 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував (а. с. 5).

На відеоматеріалі, який міститься на DVD - диску зафіксовано, що за кермом автомобіля марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 перебував ОСОБА_6 . Зупинивши транспортний засіб, поліцейські виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, однак на їх вимогу вийти з автомобіля, ОСОБА_3 не реагував (а. с. 6).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_7 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_8 був упереджений під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_9 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що у нього були підстави для фальсифікації цього документу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано до апеляційної скарги, і на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі. 

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Дудли О. І. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі. 

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення,– на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.

Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи свідчать про те, що працівник поліції при виконанні службових обовязків діяв виключно у відповідності до підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок та процедуру проведення огляду, зокрема такими.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Доводи ОСОБА_2 про те, що поліцейські порушили вимоги ст. 266 КУпАП, не запропонувавши водію пройти освідування у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє з огляду на такі обставини. Так, підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція). Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. З матеріалів справи убачається, що водій ОСОБА_3 , маючи очевидні ознаки алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Факт вчинення водієм ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеозаписом, що міститься на DVD – диску, які у своїй сукупності свідчать про небажання ОСОБА_2 виконувати вимоги, встановлені законом. Тому, доводи апелянта про порушення поліцейськими вищевказаних норм, апеляційним судом до уваги не беруться, адже на підтвердження своїх слів ОСОБА_3 не надав жодного доказу.

При оцінці доводів апелянта щодо недотримання працівниками поліції вимог ст. 256 КУпАП, апеляційний суд ці твердження визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, згідно з положеннями ст. 256 КУпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. 

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088798, складеного поліцейським СРПП № 1 Іршавського ВП Дудлою О. І., дані, відображені у процесуальному документі, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом того, що 18 січня 2021 року, о 17 год 00 хв, по вул. Шевченка у м. Іршава, ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення не підписаний ОСОБА_7 , адже водій відмовився від підписання процесуального документу та від отримання його копії, про що зроблено відповідну відмітку. Також у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_10 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Посвідчення водія згідно з записами у протоколі не вилучалося та тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом не видавалося, оскільки, відповідно до наявної у матеріалах справи довідки, сформованої на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. 

Отже, апеляційний суд вважає, що складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Апеляційним судом визнаються безпідставними твердження апелянта про те, що відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння свідчить про те, що поліцейський не направляв водія ОСОБА_9 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_7 вимог п. 2.5 ПДР України та не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Отже, у контексті цього, апеляційний суд враховує той факт, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 відмовився від проходження будь-якого освідування.

Апеляційним судом враховується те, що п. 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, зобов`язаний на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. 

З протоколу та інших матеріалів справи убачається, що у водія ОСОБА_2 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Окрім цього, свідки події, громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх поясненнях засвідчили факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження освідування. Апеляційний суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - відсутні. 

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Апеляційний суд бере до уваги правову позицію, викладену у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, де Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_3 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано. Будь яких додаткових доказів на спростування висновків суду першої інстанції крім тих, які були досліджені судом першої інстанції, апелянтом не надано.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_3 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_3 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН