ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/917/22  Номер провадження 22-ц/814/2150/22	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді: Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,
розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування  моральної шкоди 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 травня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Блажко І.О. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 16.05.2022 року,-
в с т а н о в и в :
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України й учасником бойових дій та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 в адміністративній справі №440/1120/21 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, відповідно до вимог ст.ст.43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зобов`язано підготувати та надати до Головного управління пенсійного фонду в Полтавській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 року. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 в адміністративній справі №440/8145/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки  ІНФОРМАЦІЯ_1  від 07.06.2021 №9/1/2854/фп64871.
Вважає, що дії посадових осіб  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області призвели до порушення його прав та законних інтересів, що передбачає стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди та компенсації судових витрат державі за рахунок  ІНФОРМАЦІЯ_1 та Головного управління Пенсійного фонду України.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 травня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.
Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.
Рішення оскаржив ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У відзивах Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 травня 2022 рокузалишити без змін. 
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Полтавського окружного суду від 05 травня 2021 року визнано протиправними дії  ІНФОРМАЦІЯ_1  щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 та 63 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії. Зобов`язано  ІНФОРМАЦІЯ_2  підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для проведення перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії. (а.с.10-13).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі №440/8145/2021 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2021 року №9/1/2854/фп64871. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2021 року №9/1/2854/фп64871 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення набрало законної сили 25 вересня 2021 року (а.с.14-16).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався, на те що рішення судів, якими задоволено його позовні вимоги і визнано протиправними дії відповідачів, які вчинялися відносно позивача, підтверджують завдання йому моральної шкоди, яка в свою чергу підлягає відшкодуванню.
Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог посилався на те що, у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок доказування факту завдання моральної шкоди та прийшов до висновку про відсутність такого доведення.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та страждання, яких фізичних зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вин особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовуються одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5 Постанови).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Питання про відшкодування моральної шкоди в такому випадку має вирішуватися виходячи із наданих сторонами доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третьої статті 12 ЦПК України), а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі N 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зазначила, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Ураховуючи викладене, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилався на факт протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, встановленої судовими рішеннями, які набрали законної сили, проте, будь-яких інших обставин, зокрема щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідачів апеляційним судом не встановлено.
Сам лише факт ухвалення окружним адміністративним судом вищевказаних рішень не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачу моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності підстав для відшкодування такої шкоди.
Крім того, саме лише посилання позивача на те, що йому заподіяна моральна шкода, не може бути підставою для задоволення позову без надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.
Аналіз викладеного свідчить про те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.
Відповідно до  ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення .
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 травня 2022 року без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22.09.2022 року.

Головуючий суддя                                                                 О.В. Прядкіна
Судді:                                                                                 С.Б. Бутенко
                                                                                                                       О.І. Обідіна