КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
       
єдиний унікальний номер справи: №753/10668/19
номер провадження №22-ц/824/3934/2022
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                     судді - доповідача                        Білич І.М.
                     суддів                                             Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
                     секретаря                                       Рагушіна І.В.
                     представник позивача                 ОСОБА_1 
                     представник відповідача                         ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Дарницького районного суду  м. Києва від 22 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А.,
у цивільній  справі №753/10668/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васько Альбіна Василівна, без реєстрації шлюбу, визнання частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та зміну черговості у спадкуванні,-
 
   в с т а н о в и л а:
У травні 2021 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: 
- встановити факт проживання ОСОБА_3   та ОСОБА_6 (померлий, спадкодавець) однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визначити частку майна померлого ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на грошові кошти, які залишились на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частки грошових коштів, відкритих на ім`я ОСОБА_6 розміщених на поточних та депозитних рахунках в АТ «Універсал Банк», АТ «ВТВБанк», АТ «КредіАгріколь Банк», АТ «Державний ощадний банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Банк «Фінанси та кредит», АТ «РайффайзенБанк Аваль», АБ «Укргазбанк»;
- визнати за ОСОБА_5 право власності на грошові кошти розміщені на поточних та депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_6 в АТ «Державний ощадний банк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_1 ( UAН ), що складає 150 000 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_3 ( UAН ), що складає 4 338 грн;
- визнати за ОСОБА_5 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_6 в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_4 , що складає 95 000,34 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_5 , що складає 17,65 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_6 , що складає 12 500 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_7 , що складає 2 123,01 грн;
- визнати за ОСОБА_5 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_6 в «Універсал Банк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_8 , що складає 20 362,43 дол. США;
- визнати за ОСОБА_5 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 в АТ «ВТВ Банк», АТ «КредіАгріколь Банк», АТ «Банк «Фінанси та кредит», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АБ «Укргазбанк»;
- визнати за ОСОБА_5 спадкоємця четвертої черги спадкування за законом, право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у першій черзі.
 
Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона познайомилася з ОСОБА_6 у спільних друзів в 1975 році, які буди її сусідами по будинку, вони досить часто спілкувалися. В жовтні 2003 року друг ОСОБА_6 побачив її та повідомив про смерть своєї дружини. 25 грудня 2003 року при зустрічі з ОСОБА_6 вона йому поспівчувала, а він запросив її в гості, в січні 2004 року вона за його проханням переїхала до його квартири на постійне місце проживання ( АДРЕСА_1 ). Фактично з січня 2004 року вони почали проживати однією сім`єю як чоловіка і жінка більше ніж 15 років, а після смерті його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона по нині проживає у зазначеній квартирі. Починаючи з січня 2004 року, протягом тривалого сімейного життя вони мали спільний бюджет та побут, всіма господарськими справами займалися разом, вели спільне господарство, здійснювали спільні витрати на майно в інтересах їхньої сім`ї, подорожували, в томі числі неодноразово за кордоном, мали взаємні права та обов`язки як подружжя, піклувалися один про одного. Їх сприймали як сім`ю, вона виконувала жіночу роботу, а іноді чоловічу, брала участь у витратах на утримання квартири, також вони активно брали участь у підтриманні чистоти та порядку у загальних приміщеннях будинку. Спільний їхній бюджет складався із пенсійних виплат ( ОСОБА_6 на пенсії з 2008 року, вона з 1992 року), а також їхніх спільних заощаджень, в тому числі розміщених на депозитних та поточних рахунках в банківських установах. До виходу на пенсію, вона проживала в Німеччині 7 років, де народилися її діти, також вона працювала старшим інженером в Державному комітеті по цінам. ОСОБА_6 перед виходом на пенсію працював у поліграфічній фірмі «Віпол», на посаді керівника відділу постачання. Крім іншого, вони витрачали їхні спільні кошти на утримання дачі, яка зареєстрована на ОСОБА_6 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , своїми руками вона робила ремонт, а її син ОСОБА_7 ремонтував. В останній період життя ОСОБА_6 виявив бажання подарувати їй цей будинок (дачу) разом із земельною ділянкою, навіть звернувся до ріелтора, який почав готувати та оформлювати документи. З 09 лютого 2019 року він почав себе погано почувати. З 28 листопада 2018 року він важко захворів, вона його лікувала постійно знаходилася у відділенні доглядаючи за ним. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, похованням займалася вона. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, вона звернулася із заявою, проте нотаріус їй повідомив, що одержання четвертої черги їй необхідно звернутися до суду. Потім вона дізналася, що спадкова справа відрита на сина померлого - ОСОБА_4 . 
ОСОБА_4 останні 2 роки взагалі не відвідував та не переймався проблеми батька, в квартирі в якій зареєстрований ніколи не проживав, перебував на обліку у «кімнаті поліції», померлий приділяв час лікуванню сина від алкоголізму та вживання наркотичних речовин, вона також відвозила його на лікування. ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності, вона готувала для нього та передавала їжу. Коли відповідач приїжджав на дачу, пропадали цінні речі, він деякий час проживав на дачі, потім почали зникати й її речі. В 2011 році за допомогою померлого відповідачу придбали квартиру, в якій вона допомагала робити ремонт. Наразі відповідачем опікується його дружина, оскільки він є інвалідом. Відповідач не піклувався про спадкодавця, його матеріально не забезпечував, не підтримував родинних відносин, не працював, не надавав будь-якої іншої допомоги, на відмінну він неї. Договори вкладу або відкриття рахунків, за спільною домовленістю були оформлені на ім`я померлого, вони там розміщували їхні спільні кошти. На день смерті спадкодавця на рахунках залишились кошти. З початку 2019 року спадкодавець фактично був неспроможний забезпечувати свої потреби. 
 
Рішенням Дарницького районного суду  м. Києва від 22 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_5 - адвокат Богомазов П.С., 24 грудня 2021 року засобами електронного зв`язку направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду (т.3 а.с.144-154),  а також 24 грудня 2021 року направив апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку у відповідності до положень ст. 355 ЦПК України.
Враховуючи, що зазначені вище апеляційні скарги подані представником ОСОБА_5 - адвокатом Богомазовим П.С. на рішення Дарницького районного суду  м. Києва від 22 листопада 2021 року є аналогічними за своїм змістом,  а прийняття двох апеляційних скарг однакових за змістом від однієї особи, на теж саме  судове рішення   між тими ж самими  особами не передбачено нормами ЦПК України, відтак, колегія суддів вважала за доцільне здійснювати їх розгляд в одному апеляційному провадженні, як однієї.
 
За результатами розгляду апеляційної скарги, представник позивача адвокат Богомазов П.С. просив рішення суду скасувати, та постановити нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому слід зазначити, що описова частина апеляційної скарги вказує на те, що скаржником фактично оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що позивач протягом тривалого часу опікувалася відповідачем, сторони спільно вели фінансові взаємовідносини подружжя, позивач надавала іншу допомогу померлому ОСОБА_6 , внаслідок похилого віку та під час хвороб. ОСОБА_5 в цивільному шлюбі 15 років займалася хатньою роботою, ділила витрати та доходи з померлим цивільним чоловіком, їздили у спільні подорожі, проводили час із спільними друзями, займалася похованням ОСОБА_6 та утриманням майна після його смерті. Вказане на думку позивача, дає право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_6 у першій черзі. При цьому, судом першої інстанції не надано оцінки поясненням свідків зі сторони позивача, що підтвердили факти на які посилається позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги. Крім того, судом не враховано, що син померлого (відповідач по справі) та його сім`я не надавали померлому спадкодавцеві жодної допомоги через хворобу відповідача, щ обуло підтверджено в суді першої інстанції.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Мамась М.О. зазначає, що суд першої інстанції надав оцінку всім  аргументам сторони позивача у спорі. Позивачем  не надано доказів на підтвердження якогось тривалого часу опіки по відношенню до покійного і що він взагалі її потребував протягом значного часу, що фінанси були спільними, а не використовувалися кошти виключно чоловіка, що мала місце якась інша (не зазначено яка) допомога покійному зі сторони ОСОБА_5 . Зважаючи на відсутність таких доказів, суд і не міг надати їм оцінку. 
Суд детально надав оцінку аргументам сторони щодо цивільного шлюбу, хатньої роботи, спільних витрат, спільних подорожей. Однак вказані позивачем підстави не можуть слугувати підставою для зміни черговості. Так як у відповідності до ст.1259 ЦК України зазначено, які саме обставини повинні бути наявними для зміни черговості у спадкуванні . Відтак вказані позивачем аргументи щодо спільних витрат та подорожей , спільне проведення часу, поховання не входить до переліку таких обставин.
Всі покази свідків детально описані в тексті рішення і їх взято в основу  судового рішення в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю. При цьому слід  зазначити, що не один з свідків не  надав показів, на підтвердження доводів позивача про наявність обставин  щодо зміни черговості спадкування та наявність у позивача будь-яких коштів на рахунках покійного.
Померлий ОСОБА_6 спілкувався зі своїми родичами, оплатив  навчання онука, просив допомоги у невістки в частині переведення  грошових коштів з поточного рахунку на депозитний.
Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що під час перебування на пенсії вона особисто чи покійний мали ще якесь джерело доходу, за рахунок якого б могли формувати свої заощадження та розміщувати їх на депозитних рахунках. Так як розмір пенсії не є навіть достатнім для задоволення  потреб пенсіонерів, не кажучи вже про формування значних депозитних вкладів. Крім того, із наданих позивачем довідок з банку та квитанцій вбачається, що свої особисті кошти позивач  поклала на особистий депозитний рахунок на власне ім`я. Так само вчинив і покійний зів своїми особистими заощадженнями, зробивши при цьому призначення вкладу «допомога дітям». Відтак, внесення грошових коштів в якості депозитного вкладу не є моментом  придбання такого майна. Позивачем також  в позові не зазначається, ані сума коштів які перебувають на депозитних рахунках та в яких банківських установах, ні дати їх відкриття.
На підтвердження матеріального забезпечення покійного за рахунок позивача в  матеріалах справи немає доказів. Навпаки саме   під час спільного проживання покійний звернувся за допомогою до  Міжнародного благодійного фонду « Єврейський Хесед «Бней Ізріель» основна мета діяльності якого - це надання благодійної допомоги, спрямованої на поліпшення матеріального положення, сприяння соціальній реабілітації людей похилого віку, інвалідів, одиноких,  соціально незахищених». Не було надано доказів і  того, що  покійний тривалий  час перебував у безпорадному стані.
   Відповідач  по справі через хворобу перебуває у безпорадному стані і не мав можливості опікуватися батьком в  останні важкі тижні його життя. Відтак відсутні підстави для  зміни черговості.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_5 - адвокат Богомазов П.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.
Представник відповідача - адвокат Мамась М.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилась. Колегія суддів вважала  за можливе розглянути справу за її відсутності в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) суд виходив з того, що ці обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема показами свідків, фотознімками, іншими доказами, які підтверджують, те що сторони разом проводили час, подорожували, характер зафіксованих фотознімками між ними відносин явно підтверджує наявність стосунків чоловіка та дружини. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та зміну черговості у спадкуванні, суд першої інстанції посилався на те, що матеріалами справи та показами свідків спростовується джерело походження такого майна, зокрема, набуття його за період  стані через похилий вік, тяжку хворобу, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає,  що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
 
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Причина смерті - захворювання, доставлений був в лікарню у супроводі дружини (т.1, а.с.16, 23).
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перебували в зареєстрованому шлюбі.
  01 квітня 2019 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.17) на яку отримала відповідь, що  право на спадкування в четверту чергу за законом вона отримує після встановлення факту проживання її з померлим (т.1, а.с. 18).
22 березня 2019 року ОСОБА_4 , який відповідно до свідоцтва про народження (т.1, а.с. 178) є сином померлого, подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини (т.1. а.с.175)
            Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 відкрилась спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 63943013, дата заведення 22 березня 2019 року (т.1, а.с. 181).
            В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані померлий та відповідач (т.1, а.с.186).
            Квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала ОСОБА_5 та була нею відчужена в 2004 році.
            Відповідно до довідки вих. 292 від 24 грудня 2020 року ГПФ України в м. Києві, за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року позивач отримав пенсію у розмірі 32881,83 грн. (т.3 а.с. 2).
 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом   не надано оцінки поясненням свідків зі сторони позивача на підтвердження факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, на думку колегії суддів не ґрунтуються на  матеріалах справи та постановленому судовому рішенні, так як факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та встановленими судом  першої інстанції обставинами. Зокрема, копіями документів з лікарні та документами по похованню, які містяться в матеріалах справи, доведено той факт, що до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , позивач була з ним поруч, піклувалася про нього коли він був у лікарні, а тому вони мали взаємні права та обов`язки. Також про спільне проживання у вказаний період, свідчать наявні в матеріалах справи фотокартки зроблені в різний період життя, копії сторінок закордонних паспортів, договір страхування, договір про туристичний тур, що свідчить про спільні подорожі. Проживання в одній квартирі та ведення спільного господарства позивача та померлого підтверджується наявністю у позивача копій квитанцій про оплату комунальних послуг, ремонту побутових речей, та показами свідків у суді першої інстанції.
 
Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України).
 
Як вбачається із  матеріалів справи після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина. До спадкової маси, зокрема входить нерухоме майно: квартира АДРЕСА_4 , дачний будинок із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , спільні кошти які розміщені на поточних та депозитних рахунках у банківських установах, а саме:
 Відповідно до листа від 29 червня 2019 року №46-07/5152/12604, на ім`я ОСОБА_6 , в філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», було відкрито рахунки
-          06 квітня 2018  року рахунок № НОМЕР_1 (UAH), залишок коштів станом на 12 червня 2019 року складав 300000 грн;
-          06 квітня 2016 року рахунок № НОМЕР_3   (UAH), залишок коштів станом на 12 червня 2019 року складав 8677,31 грн;
-          09 листопада 2016 року рахунок № НОМЕР_9 (UAH), залишок коштів станом на 12 червня 2019 року складав 0,00 грн (т.1, а.с.150)
Відповідно до листа від 18 червня 2019 року №2-1.0.0.0./7-190611/665 на ім'я ОСОБА_6 у АТ КБ «Приватбанк» відкриті:
-          14 лютого 2017 року рахунок № НОМЕР_4 залишок - 190000, 68 грн.;
-          27 червня 2018 року рахунок № НОМЕР_5 залишок - 37,34 грн.;
-          30 січня 2015 року рахунок № НОМЕР_10 залишок 0,5 EUR;
-          13 червня 2017 року рахунок№ НОМЕР_11 залишок 0 грн.;
-          21 січня 2015 року рахунок № НОМЕР_12 залишок 0 EUR;
-          18 серпня 2017 року рахунок № НОМЕР_6 залишок - 25000 грн.;
-          13 вересня 2016 року рахунок № НОМЕР_13 залишок - 4246,02 грн.;
-          16 грудня 2014 року рахунок № НОМЕР_14 залишок - 10,26 грн.;
-          16 березня 2013 року рахунок № НОМЕР_15 залишок - 0, грн.
-       на рахунок «Бонус плюс» 2222221336549332 зараховані відсотки за вкладом депозит Плюс» (т.1, а.с. 151-152).
Відповідно до листа від 10 червня 2019 року № 81-15-9/6723 AT «Райффайзен Банк Аваль»: повідомило, що у ОСОБА_6 рахунків та договорів оренди індивідуального (банківського) сейфу не знайдено (т.1, а.с. 153).
Відповідно до листа від 11 листопада 2020 року вих. № 12829/2/520, ОСОБА_6 , за даними програмного забезпечення банку не є клієнтом банку, тобто не має будь-яких відкритих рахунків (поточні, кредитні, депозитні) та не користується іншими банківськими послугами в AT «КредіАгріколь Банк» (т. 2, а.с. 231).
Відповідно до листа від 13 вересня 2019 року № 083-1-1-4166/19 у AT «Банк «Фінанси та Кредит» на ім`я ОСОБА_6 немає відкритих рахунків та банківських комірок (т. 1, а.с. 224).
Відповідно до листа від 23 вересня 2019 року № 5426/1-2 ОСОБА_6 не є клієнтом Банку AT «ВТБ Банк» (т.1., а.с. 234).
Відповідно до листа від 05 вересня 2019 року № 18597, в AT «Універсал банк» станом на 05 вересня 2019 року наявний відкритий 24 листопада 2011 року на ім`я ОСОБА_6 рахунок № НОМЕР_8 залишок - 40 724,86 USD.
Відповідно до листа від 05 грудня 2019 року № 5-24/539/2019 в АБ «Украгазбанк» на ім`я ОСОБА_6 відкрито рахунки:
- картковий рахунок № НОМЕР_16 відкритий 05 лютого 2015 року залишок коштів на 29 листопада 2019 року становить 7 011,98 грн.;
- депозитний рахунок НОМЕР_17 відкритий 05 грудня 2018 року, залишок коштів, на 29 листопада 2019 року становить 100 000,00 грн. (т.2, а.с. 65).
Відповідно до довідки від 07 листопада 2006 року №14-04/579 на ім'я позивача ( ОСОБА_5 ) відкрито у АТ «ВТВБанк» депозитний рахунок від 26 вересня 2006 року, станом на 06 листопада 2006 року залишок складає 13500 доларів США та картковий рахунок, станом на 06 листопада 2006 року залишок складає 9592,97 грн. (т.1, а.с. 49).
12 жовтня 2010 року позивач поклала на свій депозитний рахунок пенсіонний в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19980, 57 доларів США (т.1, а.с.100).
 
Метою  встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, є визначення частки майна померлого на праві спільної сумісної власності визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та зміни черговості у спадкуванні.
Відповідно ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 
1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);
2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 22 січня 2020  року справа № 711/2302/18, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму ст. 22 КпШС України або ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
            Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
            Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржник та спадкоємець мали свої окремі депозити, та окремі банківські рахунки для заощаджень, які відносяться до приватної власності. Позивачем не надано доказів, що вказані заощадження були сформовані спільною працею за період проживання разом. Оскільки, як встановлено в суді першої інстанції та не заперечувалося скаржником, остання не пам'ятала скільки коштів на рахунках у спадкодавця, та доступу до цих рахунків померлим надано не було. Отже, матеріалами справи та показами свідків спростовується, що джерело коштів на цих рахунках та мета дозволяє надати їм правовий статус спільної сумісної власності подружжя, виходячи з наступного.
 
            Доводами апеляційної скарги є також посилання скаржника на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було взято до уваги довідку з медичної установи № 601 виданої ДУ «Національного інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського з 18 лютого 2019 року по 04 березня 2019 року згідно якої  вона ( ОСОБА_5 ) постійно знаходилася у відділені доглядаючи ОСОБА_6 . За час його хвороби та опіки вона витрачала кошти зі своєї пенсії, заощаджень, купувала необхідні ліки. Завжди була поруч, готувала їжу, підносила ліки, прибирала та облагоджувала його. Таку допомогу вона також  надавала чоловіку в  2008 році  коли ОСОБА_6 робили операцію на серці. З початку 2019 року  чоловік фактично був  неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, з огляду на похилий вік та перебіг тяжкої хвороби. Зазначене надавало  підстави суду  з урахуванням положень ст. 1259 ЦК України  прийти до висновку про зміну черговості одержання права на спадкування відносно позивача. З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_4 останні 2 роки взагалі не відвідував та не переймався проблемами батька. Був зареєстрований за адресою батька, але в квартирі не проживав. Тобто не опікувався батьком, його матеріально не забезпечував, не підтримував родинних відносин, не працював, не надавав будь-якої іншої допомоги.
 
            Колегія суддів вважає,що  зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.
            Так як, спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених ст.1259 ЦК України): 
- перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки; 
- друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; 
- третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; 
- четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; 
- п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).
Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Системне тлумачення положень ст.ст.1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч.2 ст.1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст.1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: 
зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст.1259 ЦК України);                    
застосування правил про право представлення (ст.1266 ЦК України);
відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч.2 ст.1274 ЦК України); 
спадкова трансмісія (ст.1276 ЦК України);
збереження правового зв`язку при усиновленні (ч.3 ст.1260 ЦК України).
 Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.
Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинна довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:
 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);
 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 
 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;         
 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 
  5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такої вимоги необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).
Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.
            Відповідно до листа від 03 вересня 2019 року №01-06/5569 Управління  праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, відносно відповідача відсутні рішення суду щодо визнання недієздатним чи обмежено дієздатною особою та встановлення на ним опіки чи піклування (т.1 а.с. 176).
            Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 16 серпня 2019 року №235 МБФ «Єврейський хесед «БнейАзріель» (неприбуткова благодійна організація, основна мета - надання благодійної допомоги, спрямованої на поліпшення матеріального положення, сприяння соціальній реабілітації людей похилого віку, інвалідів, одиноких, соціально незахищених) (т.1. а.с. 209) ОСОБА_6 перебував на обліку у Фонді з 15 листопада 2012 року по день смерті та отримував благодійну допомогу у вигляді отримання грошових коштів на банківську карту ПАТ «КБ «Приватбанк», а також безоплатного надання послуг та виконання робіт, забезпечення продуктами харчування, медикаментами, засобами санітарної гігієни та іншим; на підставі договору про надання безоплатного обслуговування по програмі «Догляд вдома» від 03 лютого 2014 року (т.1, а.с. 209) отримував патронажне обслуговування та за ним була закріплена соціальний робітник Центру надання соціальної допомоги (т.1, а.с. 209-210).
            Відповідно до довідки відділення хірургічного лікування ішемічної хвороби серця, померлий знаходився на стаціонарному лікуванні у супроводі позивача з 17 березня 2008 року - 31 березня 2008 року, 25 березня 2019 року - проведена операція, з 14 квітня 2008 року -21 квітня 2008 року, з 07 травня 2013 року - 10 травня 2013 року, з 03 січня 2017 року - 06 січня 2017 року (т.2, а.с. 8).
            
            В той же час, за наявними в матеріалах справи доказами вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи з 19 вересня 2016 року безстроково, відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я (т.1, а.с.139).
 
Колегія суддів вважає, що скаржником не доведено належними і допустимими доказами наявність вказаних у ст.1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема те, що померлий перебував тривалий час у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу.
 
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
 
Керуючись ст.ст. 368, 372 ,374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
постановила:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.
            Рішення Дарницького районного суду  м. Києва від 22 листопада 2021 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  може бути оскаржена  в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Повний текси постанови складено 08 грудня 2022 року.
 
Суддя-доповідач         
Судді