Ухвала 
16 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 569/13717/21
провадження № 61-9148ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Рівненської міської ради на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
16 вересня 2022 року Рівненська міська радаіз застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на касаційне оскарження, невідповідності касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 389 цього Кодексу та несплати судового збору.
В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху суд зазначив, що заявник звернувся із касаційною скаргою з пропуском строку на касаційне оскарження, проте наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження у конкретному випадку є неповажними. 
Заявнику запропоновано надати докази порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) йому чи його представнику копії оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, об`єктивної неможливості у розумний строк вжиття заходів для прискорення процедури касаційного оскарження.
Суд також зауважив, що в касаційній скарзі заявник посилається на висновки, викладені в окремих постановах Верховного Суду, проте не зазначив яку (які) саме норму (норми) права застосував апеляційний суд без урахування цих висновків.
Відповідно до змісту касаційної скарги заявник не конкретизував підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Тому заявнику запропоновано подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга також залишена без руху з підстав несплати судового збору.
Для усунення зазначених вище недоліків заявнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.
Як випливає з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 22 вересня 2022 року надіслано заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку та вручено 03 жовтня 2022 року. Строк виконання ухвали сплив 13 жовтня 2022 року.
01 листопада 2022 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявник надіслав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року та сплатив судовий збір.
Проте заявник не виконав повністю вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, зокрема у визначений судом строк не подав доказів порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) йому копії оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, об`єктивної неможливості у розумний строк вжиття заходів для прискорення процедури касаційного оскарження, а також не подав уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Таким чином, ухвала Верховного Суду від 22 вересня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху не виконана, заявник не усунув недоліків касаційної скарги, подав доказів порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) йому копії оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, об`єктивної неможливості у розумний строк вжиття заходів для прискорення процедури касаційного оскарження, а також не подав уточненої касаційної скарги, тому, скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Тому касаційна скарга Рівненської міської ради підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Рівненської міської ради на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             В. В. Яремко