УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

25 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа №560/4447/22
адміністративне провадження № К/990/26710/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Чиркіна С.М.,    перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року та постанову    Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року
у справі    № 560/4447/22
за позовом     ОСОБА_1 
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані в клопотанні ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , скаржник) від 11 квітня 2022 року; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто.
Не погодившись з вищевказаними судовими рішеннями, позивач 29 вересня 2022 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Колегія суддів перевірила наведені у касаційній скарзі міркування, додані до неї матеріали і дійшла висновку про те,    що у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.
Частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо    не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з  вимогами про визнання протиправним рішення Управління від 27 січня 2017 року №4382 про утримання надміру виплачених сум пенсій; зобов`язання Управління виплатити ОСОБА_1 суму коштів, стягнених на підставі рішення Управління від 27 січня 2017 року №4382 про утримання надміру виплачених сум пенсій; визнання протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно    Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    з 31 січня 2017 року по 10 вересня 2018 року; зобов`язання Управління виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, яка підлягала виплаті згідно    Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"    в період з 31 січня 2017 року по 10 вересня 2018 року. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року, залишеною без змін постановою Сьомого     апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто у зв`язку з визнанням неповажними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пенсійні платежі є періодичними та виплачуються щомісяця, а тому, позивач отримуючи пенсію з червня 2016 року знав або повинен був дізнатися про невиплату йому територіальним органом Пенсійного фонду України пенсійних виплат у належному розмірі. 
Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до заяви про поновлення строку для звернення до суду та доводів позивача, про утримання коштів з пенсії він дізнався 25 жовтня 2021 року та з листа Пенсійного фонду в листопаді 2021 року.
Проте, оцінюючи доводи позивача в цій частині, суди першої та апеляційної інстанції зауважили, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно врахувати, що пенсійні платежі є періодичними та виплачуються щомісяця, а тому, позивач отримуючи пенсію з січня 2017 року знав або повинен був дізнатися про невиплату йому територіальним органом Пенсійного фонду України пенсійних виплат у належному, на його думку,    розмірі.
Суд першої інстанції вказав, а суд апеляційної інстанції погодився з ним, що твердження позивача про те, що про утримання коштів з пенсії йому стало відомо в листопаді 2021 року є необґрунтованими, оскільки перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом слід відраховувати з дати отримання позивачем пенсійних виплат, розрахунок яких, на його думку, зроблено територіальним органом Пенсійного фонду України неправильно.
На цій підставі суд апеляційної інстанції вказав, що звертаючись до суду з даним позовом в березні 2022 року, позивач не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом шести місяців з моменту утримання з його пенсії надміру виплачених сум, а саме, з моменту отримання пенсії в січні 2017 року, а також, з моменту припинення її виплати в лютому 2017 року та звернення до відповідача з заявою від 11 вересня 2018 року при призначення пенсії по інвалідності.
Крім того, суд першої інстанції наголосив, що Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №540/2097/18 дійшов висновку, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.
На підставі вищезазначеного, керуючись положеннями статей 122, 123 КАС України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та повернення позову особі, яка його подала, з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, у зв`язку з тим, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законодавством строку, а також тому, що наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про повернення ОСОБА_1 позовної заяви.
Суд касаційної інстанції зазначає, що оскаржувані судові рішення є слушними, вмотивованими і такими, що ґрунтуються на законі, зокрема положеннях статей 122, 123 КАС України. Правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків судового рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення у відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, про те, що:
« 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо».
Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від зазначеного висновку.
З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Аналогічна позиція щодо застосування статей 122, 123 КАС України висловлена Верховним    Судом    в    ухвалах    від    29    липня 2019 року у справі № 522/7472/17, від 12 серпня 2021 року у справі № 520/18594/2020, від 04 листопада 2021 року у справі № 369/2257/19, від 05 січня 2022 року у справі № 460/2444/20 та від 16 лютого 2022 року у справі № 460/4301/20.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 560/4447/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя -доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                               Н.В. Коваленко

                                                                                                              С.М. Чиркін