ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2022 року	Львів	Справа № 380/21533/21 пров. № А/857/12263/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Святецького В.В., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року (головуючої судді Сидор Н.Т., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/21533/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівського міського голови Садового Андрія Івановича, Директора Департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника Сергія Степановича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» про визнання дій незаконними та неправомірними, зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до Львівської міської ради, ВК Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівського міського голови Садового А.І., директора Департаменту містобудування Львівської міської ради у якій просять визнати дії міського голови м. Львова Садового Андрія Івановича, виконавчого комітету ЛМР та директора Департаменту містобудування ЛМР Коровайника С.С. незаконними та неправомірними у питання ненадання належних адміністративних послуг під їхнім керівництвом згідно звернень позивачів, зобов`язати Департамент містобудування Львівської міської ради та Виконавчий комітет Львівської міської ради визначити перелік земельних ділянок для будівництва та обслуговування житла у м. Львові позивачам – членам Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Житло Переселенця», зобов`язати міського голову м. Львова Садового А.І. та директора Департаменту містобудування ЛМР Коровайника С.С. підготувати необхідний пакет документів та винести на розгляд порядку денного сесії Львівської міської ради пакет документів про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житла для позивачів – членів Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Житло Переселенця», зобов`язати Львівську міську раду погодити позивачам – членам Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Житло Переселенця» надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житла у м. Львові.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 позовну заяву повернуто позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині заявлених ними позовних вимог.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії голови Львівської міської ради Садового Андрія Івановича, виконавчого комітету Львівської міської ради та директора департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника Сергія Степановича щодо неналежного розгляду звернення Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» вих. № 01/09-21 від 01 вересня 2021 року. Зобов`язано голову Львівської міської ради Садового Андрія Івановича, виконавчий комітет Львівської міської ради та директора департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника Сергія Степановича повторно розглянути звернення Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» вих. № 01/09-21 від 01 вересня 2021 року та прийняти рішення у порядку визначеному ст. ст. 118, 122 Земельного кодексу України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
У запереченні на апеляційну скаргу третя особа Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» та позивачі заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Виконавчий комітет Львівської міської ради, Департамент містобудування Львівської міської ради, Львівський міський голова Садовий А.І., директор Департаменту містобудування Львівської міської ради своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки позивачі не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №380/21533/21 та ухвалою суду від 05.09.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, як вбачається із протоколу № 10/12-21 зборів правління Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» від 10.12.2021, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є членами Товариства.
Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» в інтересах позивачів звернулася до голови Виконкому Львівської міської ради Андрія Садового, директора Департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника Сергія Степановича із зверненням  вих. № 01/09-21 від 01 вересня 2021 року, в якому просили: одним рішенням оформити соціальний та виробничий план розвитку вул. Авіаційної. 1) рішенням виконкому ЛМР закріпити за громадою наших кооперативів наші ділянки землі з можливістю подальшого житлового розвитку (ті що не плануються під виробництво); 2) замість частини земельної ділянки S = 0,85 га, що належить громадянам – членам ОЖБК «Житло Волонтера» та планується до передачі ТзОВ «Ефе Бетону» під розвиток виробництва, також тим, що проживають у гуртожитках вздовж вул. Авіаційна – членам ОЖБК «Житло Переселенця», (в червоній санітарній зоні) надати в цьому ж районі Львова такої ж площі, наприклад вул. Станційна – Курмановича (як це раніше пропонувала Земельна комісія ЛМР та Головний архітектор); 3) питання розвитку вул. Авіаційної при розгляді на Земельній та Архітектурній комісіях погодити з мешканцями вул. Авіаційної у м. Львові і спільно погоджену пропозицію подати на сесію ЛМР, яке зареєстроване у відповідача 06.09.2021.
Управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради за дорученням Львівського міського голови розглянуто зазначене звернення та листом від 28.09.2021 № 2401-вих-88126 зазначено наступне: «стосовно надання земельних ділянок обслуговуючим та житлово-будівельним кооперативам для будівництва та обслуговування житлових будинків інформуємо. Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. При цьому зазначаємо, що відповідно до Земельного кодексу України невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, може бути підставою відмови органу місцевого самоврядування. Так, зокрема, детальним планом території у районі вулиці Авіаційної, межі міста, затвердженим ухвалою міської ради від 09.07.2021 №1136, в межах його опрацювання, враховуючи наявні планувальні обмеження, розміщення житлових будівельне не передбачається, оскільки цим детальним планом території основним видом використання території передбачена функціональна зона В-5 – зона промислових підприємств і технологічних об`єктів та установок V-го класу за санітарною класифікацією. В цей час згідно з п. 7.6.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій” при взаємному розміщенні виробничої і сельбищної територій слід передбачати між ними відповідні санітарно-захисні зони згідно з ДСП 173-96».
Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивачі звернулися до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Відповідно до частини 1 статті 2 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі – ЗК України у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), земельні відносини – це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 ЗК України).
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Частиною 1 статті 71 Закону № 280/97-ВР передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.
Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Згідно з вимогами статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно частин 1 - 4 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Зокрема, відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно статті 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.
Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Таким чином, зміст наведених положень дає підстави для висновку, що виключно на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування вирішується питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, розглядаючи вказане питання, відповідний суб`єкт владних повноважень може прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж відмовити у наданні такого дозволу.
Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу влади або органу місцевого самоврядування. У контексті вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої процедури є обов`язковим.
Відповідно до матеріалів справи у зверненні Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» вих. № 01/09-21 від 01 вересня 2021 року адресованому голові Виконкому Львівської міської ради Андрію Садовому, директору Департаменту містобудування Львівської міської ради ОСОБА_10 , заявники просили: одним рішенням оформити соціальний та виробничий план розвитку вул. Авіаційної: 1) рішенням виконкому ЛМР закріпити за громадою наших кооперативів наші ділянки землі з можливістю подальшого житлового розвитку (ті що не плануються під виробництво); 2) замість частини земельної ділянки S = 0,85 га, що належить громадянам – членам ОЖБК «Житло Волонтера» та планується до передачі ТзОВ «Ефе Бетону» під розвиток виробництва, також тим, що проживають у гуртожитках вздовж вул. Авіаційна – членам ОЖБК «Житло Переселенця», (в червоній санітарній зоні) надати в цьому ж районі Львова такої ж площі, наприклад вул. Станційна – Курмановича (як це раніше пропонувала Земельна комісія ЛМР та Головний архітектор); 3) питання розвитку вул. Авіаційної при розгляді на Земельній та Архітектурній комісіях погодити з мешканцями вул. Авіаційної у м. Львові і спільно погоджену пропозицію подати на сесію ЛМР. 
Так за змістом відповіді, наданої на звернення Управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради за дорученням Львівського міського голови розглянуто зазначене звернення та листом від 28.09.2021 № 2401-вих-88126 зазначено наступне: «… стосовно надання земельних ділянок обслуговуючим та житлово-будівельним кооперативам для будівництва та обслуговування житлових будинків інформуємо.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.
При цьому зазначаємо, що відповідно до Земельного кодексу України невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, може бути підставою відмови органу місцевого самоврядування.
Так, зокрема, детальним планом території у районі вулиці Авіаційної, межі міста, затвердженим ухвалою міської ради від 09.07.2021 №1136, в межах його опрацювання, враховуючи наявні планувальні обмеження, розміщення житлових будівельне не передбачається, оскільки цим детальним планом території основним видом використання території передбачена функціональна зона В-5 – зона промислових підприємств і технологічних об`єктів та установок V-го класу за санітарною класифікацією. В цей час згідно з п. 7.6.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» при взаємному розміщенні виробничої і сельбищної територій слід передбачати між ними відповідні санітарно-захисні зони згідно з ДСП 173-96».
Аналізуючи наведену відповідь та матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зі змісту зазначеної відповіді прослідковується виключно формальний характер розгляду звернення, без ретельного дослідження питань, поставлених у цьому зверненні. Більше того, в даному випадку відповідачами у встановлений законом строк та спосіб взагалі не було прийнято жодного із указаних можливих рішень (надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж відмовити у наданні такого дозволу), що не спростовано в апеляційній інстанції.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довели правомірності своїх дій, тобто відповідачі діяли не у спосіб, визначений законом, а лист Управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради від 28.09.2021 № 2401-вих-88126, виконаний за дорученням Львівського міського голови, на виконання звернення Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» в інтересах позивачів вих. № 01/09-21 від 01 вересня 2021 року, свідчить про те, що уповноважені органи не прийняли жодного рішення з числа тих, які вони повинні ухвалити за законом. Отже, має місце протиправність дій відповідачів голови Львівської міської ради Садового Андрія Івановича, виконавчого комітету Львівської міської ради та директора департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника Сергія Степановича.
Відповідачі вказують, що за умови надання позивачам усіх документів передбачених для отримання адміністративної послуги щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, можливий розгляд даного питання на черговому пленарному засіданні. З цього приводу суд зазначає таке.
У постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю.
Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку. Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.
Виходячи з наведеного, суд резюмує, що протиправність дій відповідачів полягає у неналежному розгляді звернення, оскільки відповідачі не прийняли жодного передбаченого законом рішення за наслідками розгляду звернення, а лише надіслали листа, якому суд не надає оцінку, адже лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4, частини першої статті 19 КАС України.
Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку та вказав, що належним способом захисту прав позивачів є зобов`язання відповідачів голови Львівської міської ради Садового Андрія Івановича, виконавчого комітету Львівської міської ради та директора департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника Сергія Степановича повторно розглянути звернення Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» вих. № 01/09-21 від 01 вересня 2021 року та прийняти рішення у порядку визначеному ст. ст. 118, 122 Земельного кодексу України, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі №380/21533/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Святецький

                                                                                            В.В. Гуляк