ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8512/22 Справа № 240/895/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попович І.А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                      Корчистої О.І.
суддів:                            Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря                     Тимофєєвої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №240/895/15-ц за поданням в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Любові Вікторівни про звернення стягнення на нерухоме майно, стягувач ОСОБА_1 , Боржник ОСОБА_2 ,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Трофімчук Віталій Вікторович,
на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 16 червня 2021 року, 

встановив:

У червні 2021 року в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В. звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з поданням про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 ..
В обґрунтування доводів подання зазначила, що в Олександрівському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні виконавче провадження АСВП №50066281 з примусового виконання виконавчого листа №240/895/15-ц від 01 лютого 2016 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 62 000 гривень, витрат по сплаті судового збору в сумі 620 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 гривень.
Також вказувала, що 03 лютого 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконання зазначеного вище виконавчого листа.
Під час виконання було встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 жовтня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори Звягіною А.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №289.
Посилаючись на те, що право власності на зазначений будинок у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано, просила, в порядку ч.10 ст.440 ЦПК України, вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , боржника ОСОБА_2 , право власності на який не зареєстровано у встановленому законом порядку.
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 16 червня 2021 року подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В. задоволено та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 – житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Трофімчук В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального закону, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 16 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В. про звернення стягнення на нерухоме майно божника ОСОБА_2 відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що боржника ОСОБА_2 не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.
Також зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що сума заборгованості, що підлягає стягненню складає значно нижча за 20 розмірів мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.
Крім цього, судом першої інстанції не надано оцінку тому, що боржником частково погашалась сума заборгованості, а також не враховано, що стягувач ОСОБА_1 власноруч виконав заяву, в якій просив перейти до періодичних платежів в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження боржником ОСОБА_2 по 400 гривень кожного місяця, без опису та реалізації майна.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 16 червня 2021 року відмовити. Справу просить розглядати без його участі.
В обґрунтування доводів відзиву зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції адвокат Трофімчук В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники судового розгляду не з`явилися, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Трофімчука В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що в Олександрівському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні виконавче провадження АСВП №50066281 з примусового виконання виконавчого листа №240/895/15-ц від 01 лютого 2016 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 62 000 гривень, витрат по сплаті судового збору в сумі 620 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 гривень.
03 лютого 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконання виконавчого листа №240/895/15-ц від 01 лютого 2016 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області.
Також судом встановлено, що Згідно довідки Степанівської сільської ради від 09 серпня 2016 року та листа «Олександрівського БТІ» від 03 березня 2021 року за вих.№12, станом на 01 січня 2013 року домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 03 жовтня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори Звягіною А.Ф., зареєстрований в реєстрі за №289.
Встановлені судом першої інстанції вищенаведені обставини не оспорюються сторонами по справі та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Задовольняючи подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В. та звертаючи стягнення на житловий будинок боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок належить боржнику на праві власності, боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, а державний виконавець, у свою чергу, зобов`язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції за наступних підстав.
Згідно  з ч.  1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що на виконанні Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні виконавче провадження АСВП №50066281 з примусового виконання виконавчого листа №240/895/15-ц від 01 лютого 2016 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 62 000 гривень, витрат по сплаті судового збору в сумі 620 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 гривень.
Встановлено та не заперечується сторонами, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності боржнику по справі ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 03 жовтня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори Звягіною А.Ф., зареєстрований в реєстрі за №289. Право власності у встановленому законом порядку не зареєстроване.
Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. 
Як встановлено, розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за виконавчим листом №240/895/15-ц від 01 лютого 2016 року складається із заборгованості в сумі 62 000 гривень, витрат по сплаті судового збору в сумі 620 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 гривень.
Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Враховуючи, що відомості про наявність у божника ОСОБА_2 будь якого іншого житла в матеріалах справи відсутні, а сума заборгованості значно менша за 20 розмірів мінімальної заробітної плати, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення подання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 у вигляді наведеного житлового будинку.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та що вони є такими, що дають підстави для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам матеріального закону, а тому наявні підстави для її скасування з ухваленням постанови про відмову у задоволенні подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Любові Вікторівни про звернення стягнення на нерухоме майно.

Керуючись ст.  374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Трофімчук Віталій Вікторович, задовольнити.
Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 16 червня 2021 року скасувати.
У задоволенні подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Любові Вікторівни про звернення стягнення на нерухоме майно відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:          

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста