ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1482/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/541/22 Категорія: на ухвалу 	Бесараб Н.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
       Секретар Чуйко А.В.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;
особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року, постановлену під головуванням судді Бесараб Н.В. в залі № 13 Лисянського районного суду Черкаської області 29.09.2022 року о  13 год.,  у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

       19 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із  заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування доводів заяви ОСОБА_1 вказує, що вона звернулася до Пенсійного фонду України в Черкаській області для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зменшенням пенсійного віку, як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС.
       Однак, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії на підставі того, що не підтверджено факту проживання на території обов?язкового (безумовного) відселення станом на 01.01.1993 року не менше 4 років.
У зв`язку з вище викладеним ОСОБА_1 звернулася в суд із даною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: проживання заявника ОСОБА_1 з 30.12.1988 року по 13 лютого 1992 року в АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.
Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення – залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
       В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не врахував того факту, що ОСОБА_1 зверталася до суду з адміністративним позовом.
       Лише за наявності передбачених законом підстав заявник звернулася до суду саме із заявою про встановлення юридичного факту проживання у визначений період за визначеною адресою, оскільки ОСОБА_1 не має можливості в інший спосіб довести даний факт, а встановлення факту проживання має юридичне значення.
       Скаржник ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, що у даній справі немає спору про право, який міг би виникнути із встановлення судом вказаного факту, щодо якого у справі заявлено відповідні вимоги, а тому немає й підстав для залишення заяви без розгляду.
В апеляційній скарзі зазначається, що, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник ОСОБА_1 не пред`являла вимоги про встановлення факту свого проживання на території зони посиленого радіологічного контролю 94 зона), а просила встановити факт свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 30 грудня 1988 року по 13 лютого 1992 рік.
       Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
       В апеляційній скарзі зазначається скаржником, що ОСОБА_1 не порушує питання про встановлення факту належності себе до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а просить встановити факт проживання у конкретний період часу за конкретною адресою, тобто немає спору щодо визначення статусу заявника як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року у справі № 700/541/22 та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Сторони повідомлені про дату , час, місце розгляду справи , але в судове засідання апеляційного суду не з?явились ні заявник ОСОБА_1 , ні її представник, як і представник заінтересованої особи.
       Заяв чи клопотань від учасників розгляду апеляційної скарги про відкладення розгляду справи чи наполягання на особистій участі у розгляді апеляційної скарги до апеляційного суду не надходило.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно до частини 2 вказаної вище статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
       Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
       Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заявником заяви про встановлення факту проживання на певній території вбачається спір про право, який в подальшому необхідний заявнику для оформлення документів для призначення пенсії, то заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками районного суду про залишення без розгляду заяви, оскільки, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі у цивільному провадженні, суд першої інстанції допустився помилки, так як невірно визначив предметну юрисдикцію спору, не звернувши уваги, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, на що звертала увагу сама заявник, посилаючись у заяві про звернення з даною заявою до адміністративного суду, яким відмовлено заявниці у задоволенні заяви, як вказано у постанові суду у зв`язку із недоведеністю факту, що станом на 01.01. 1993 року ОСОБА_1 проживала 4 роки на території зони посиленого радіоекологічного контролю ( справа № 580 /584/ 22), чим суд допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та закриття провадження у справі, так як суд хибно дійшов висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства за встановлених обставин.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.
       Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
       Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
       Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
       З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
       Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію, як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
       Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб?єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
       Предметна юрисдикція це – розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних справ.
Кожен суд має право розглядати та вирішувати тільки ті справи ( спори ), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.
       При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених нею вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
       Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб?єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа, по – третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.
Разом з тим, суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмету, але судами різних інстанцій.
         Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
       У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз?яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб?єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
       Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов?язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз?яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
       Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред?явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).
       Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов?язаний з?ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
       Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, – закриває провадження у ній.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Так, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі – Порядок подання документів).
       Пунктами 4.1 та 4.3 розділу ІV Порядку подання документів визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший на підставі звернення особи з відповідною заявою.
       Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі, документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку подання документів), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ.
       Статтею 55 Закону про соціальний захист визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
       На час звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі також – Порядок видачі посвідчень), який регулював правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
       За пунктом 2 Порядку видачі посвідчень посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом про соціальний захист, іншими актами законодавства.
       Потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі, особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов?язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 року № 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору серії Б (пункт 4 Порядку видачі посвідчень).
       Згідно з пунктом 10 Порядку видачі посвідчень видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов?язана з Чорнобильською катастрофою, – Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
       Спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження у 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування (абзац другий пункту 12 Порядку видачі посвідчень).
       Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону про соціальний захист мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
       Вищевказаний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, номер провадження 14-505цс19).
Як вбачається із матеріалів справи заявник ОСОБА_1 отримала посвідчення, яке датовано 10 травня 1995 року ( а. с. 7), проте їй відмовлено адміністративним судом у підтведженні факту проживання станом на 01.01. 1993 року протягом 4 років на території зони посиленого радіоекологічного контролю ( справа № 580 /584/ 22), на що суд не звернув уваги, безпідставно відкривши провадження у порядку цивільного судочинства, а потім залишив без розгляду заяву ухвалою суду у зв`язку з тим, що вбачав спір про право, оскільки факт необхідний заявниці для призначення пільгової пенсії за віком.
        Апеляційний суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.
       Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
       Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).
       Суб?єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб?єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
       Пенсійний Фонд України (його територіальні органи) є суб?єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.
       Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 3 частини шостої цієї ж статті для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
       Згідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України «Суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг».
       Із аналізу вказаних вище норм права, слід зробити висновок про те, що заява про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір заявником та відповідним відділенням Пенсійного фонду України щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
З урахування вище викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час розгляду справи виник спір щодо права заявника на отримання пенсії на пільгових умовах.         Разом з тим, суд першої інстанції помилково залишив заяву без розгляду не врахувавши, що дана справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства (адміністративного судочинства), ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, тому суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.
       Колегія суддів апеляційного суду, вважає за важливе вказати, що у справі, що розглядається, вирішення спору із суб?єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії має розглядатися у позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі ч.1 ст.377, п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належної правової оцінки даному факту, помилково відкривши провадження у порядку цивільного судочинства, а згодом ухвалою залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 . 
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що заявник ОСОБА_1 вже зверталася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
       Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду зве тартає увагу, що ОСОБА_1 уже використала право на захист її прав та інтересів стосовно призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що з даною заявою ОСОБА_1 звернулась для встановлення факту що має юридичне значення, а саме : заявник ОСОБА_1 не пред`являла вимоги про встановлення факту свого проживання на території зони посиленого радіологічного контролю 94 зона), а просила встановити факт свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 30 грудня 1988 року по 13 лютого 1992 рік, є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки для призначення пільгової пенсії необхідно підтвердження проживання протягом 4 -х років до 01.01. 1993 року в зоні посиленого радіологічного контролю, а заявнику встановлення даного факту необхідно для підтвердження пільгового призначення пенсії, а не встановлення факту проживання в АДРЕСА_1 , де вона на той період навіть не була зареєстрована, а працювала в м. Черкаси, що підтверджує особисто сама заявник ОСОБА_1 та вбачається із матеріалів справи та наданих заявником доказів. 
       Враховуючи вище викладені обставини та норми процесуального права, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про закриття провадження у справі, оскільки згідно до частини 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
       Отже, доводи скаржника підлягають частковому задоволенню лише щодо вимог про скасування ухвали суду, але в іншій частині вимоги апеляційної скарги щодо направлення матеріалів заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду є безпідставними, з вищевикладених мотивів, викладених у постанові апеляційного суду.
       Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року – скасувати, провадження у справі за заявою ОСОБА_1 - закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 03.11. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков