ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/4295/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                        судді - доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
секретар судового засідання  Тарханова А.Є.  
  
за участі  представника позивача Кацюби М.В., представника відповідача -1  Чабан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу   Офісу Генерального прокурора

на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/4295/21 (суддя І інстанції - Новікова І.В.)

за позовом   ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури (відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (відповідач-2) про стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №826/6156/15 про поновлення на посаді у розмірі 281896,74 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 826/6156/15 про поновлення на посаді у розмірі 88092,99 грн (вісімдесят вісім тисяч дев`яносто дві гривні 99 копійок).

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду просить скасувати і в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування скарги зазначає, що його вини у несвоєчасному виконанні судового рішення про негайне поновлення позивача на посаді немає, оскільки останній до прокуратури з відповідною заявою не звертався. Крім того, відповідач не міг поновити позивача на посаді в органах прокуратури, оскільки він здійснював адвокатську діяльність, що суперечить вимогам чинного законодавства про несумісність. Також вважає, що судом неправильно обчислено розмір середнього заробітку та стягнуто його з неналежного відповідача.

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

У частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 липня 2020 року у справі № 826/6156/15, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_1 :

- визнано протиправним і скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 183к від 11 березня 2015 року про звільнення позивача з посади прокурора міста Запоріжжя;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора міста Запоріжжя з 12 березня 2015 року;

- стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 07 липня 2020 року у розмірі 565 156,96 грн;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора міста Запоріжжя та стягнення з прокуратури Запорізької області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8511,34 грн допущено до негайного виконання;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади». (а.с. 11-30)

Ухвалою Верховного Суду від 2 грудня 2020 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на зазначені рішення Окружного адміністративного суду міста Києва та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду повернуто скаржнику. (а.с. 31-32)

5 травня 2021 Генеральним прокурором видано наказ № 225к, яким позивача поновлено на посаді прокурора м. Запоріжжя Запорізької області з 12 березня 2015 року. (а.с. 35)

Вважаючи, що в період з 8 липня 2020 року по 4 травня 2021 року відповідачем не виконувалось рішення суду щодо його поновлення на роботі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання Офісом Генерального прокурора протягом тривалого часу рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 липня 2020 року у справі № 826/6156/15 про поновлення позивача на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 Кодексу законів про працю України про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. При цьому, такий середній заробіток повинен бути відшкодований саме Офісом Генерального прокурора, як органу уповноваженого на виконання рішення суду в частині видання наказу про поновлення на роботі. При розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суд першої інстанції виходив із середньоденного заробітку позивача у 425,57 грн, встановленого у зазначеному вище рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 липня 2020 року при розгляді справи про поновлення позивача на посаді в органах прокуратури.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України, встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до приписів статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Позивача поновлено на посаді відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 липня 2020 року, яке підлягало негайному виконанню. 

Натомість наказ про поновлення позивача на посаді винесений лише 

За змістом положень статті 236 Кодексу законів про працю України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не за загальним правилом з дати набрання ним законної сили, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2021 року у справі № 640/775/19.

З огляду на вказане колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що невиконання Офісом Генерального прокурора протягом тривалого часу рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 липня 2020 року у справі № 826/6156/15 про поновлення позивача на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 Кодексу законів про працю України про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, такий середній заробіток повинен бути відшкодований саме Офісом Генерального прокурора, як органу уповноваженого на виконання рішення суду в частині видання наказу про поновлення на роботі.

Зазначене твердження відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 711/8446/16-ц, Верховного суду у справах № 332/603/17, № 813/593/17.

Про обізнаність відповідача-2 з рішенням суду свідчить своєчасне подання ним на зазначене рішення апеляційної та касаційної скарг.

Доводи апелянта про неможливість поновлення позивача на посаді у зв`язку з вимогами чинного законодавства про несумісність є безпідставними, оскільки це питання повинно вирішуватися відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої у разі виникнення обстав ин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Тобто здійснення позивачем адвокатської діяльності на час ухвалення судом рішення про поновлення його на посаді не було перешкодою для виконання відповідачем-2 такого рішення суду.

Також безпідставними є і посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі № 808/892/17, оскільки предмет спору в цій справі та у справі, яка переглядається апеляційним судом, є різними.

Так, у зазначеній справі Верховний Суд дійсно зробив висновок, що належним відповідачем, з якого підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток, є саме обласна прокуратура, проте це середній заробіток за час вимушеного прогулу при поновленні на посаді в органі, з якого позивач був звільнений, а не середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, як у справі, яка переглядається наразі судом апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 липня 2020 року у справі № 826/6156/15 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 425,57 грн, у зв`язку з чим при обчисленні суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення треба виходити саме з цієї суми, як правильно вирішено й судом першої інстанції.

Оскільки період затримки виконання рішення суду з 8 липня 2020 року по 4 травня 2021 року складає 207 робочих днів, то стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 88 092,99 грн (207х425,57 грн.).

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове  задоволення позову.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.

Повний текст судового рішення складений 29 вересня 2022 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/4295/21  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 вересня 2022 року і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Суддя - доповідач                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко