Справа № 461/9747/21                        Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/1430/22                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       14 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
                        секретаря Юзефович Ю.І.
                        з участю позивача ОСОБА_1 , представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року в складі судді Стрельбицького В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Львівське територіальне медичне об"єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги", з участю третьої особи головний лікар Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м. Львова" Чуловський Ярослав Богданович про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та про поновлення на роботі,-
встановив:
У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», з участю третьої особи головний лікар Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м. Львова" Чуловський Ярослав Богданович про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та поновлення на роботі. 
В обґрунтування позову покликався на те, що згідно із наказом від 02.11.2021 №335-к його звільнено з посади лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
Позивач вважає, що всупереч вимогам норм матеріального права, оскаржений наказ не містить інформації про те, в чому полягало порушення трудової дисципліни, відсутні конкретні факти допущеного невиконання або неналежного виконання покладених трудових обов`язків, відсутнє посилання на норми матеріального права, назви нормативних актів в цілому, відсутні вказівки на дату виявлення нібито порушень, що вказує на невідповідність прийнятого наказу вимогам закону. Притягнення до дисциплінарної відповідальності без повних і точних відомостей про вчинене порушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив працівник, без зазначення дати порушення, є незаконним.
Також, звертає увагу, що його запрошено на засідання профспілкової організації листом від 25.10.2021, яким повідомлено про те, що засідання відбудеться 28.10.2021, однак не було надано жодних документів щодо підстав для проведення засідання. Позивач письмово звернувся із проханням надати йому копії матеріалів, які стали підставою для проведення засідання профспілки, а також подав клопотання про його відкладення 28.10.2021, оскільки, вважав, що відсутність будь-яких відомостей та матеріалів щодо причин проведення засідання позбавляло його можливості належним чином надавати пояснення. Проте, на думку позивача, всупереч вимогам статті 43 КЗпП, засідання не було відкладено та профспілковою організацією надано погодження на його звільнення.
Як підставу для його звільнення враховано накази від 19.03.2021 та від 16.06.2021, згідно яких йому поставлено у вину невнесення інформації до медичних інформаційних систем та до позивача застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани. Разом з тим, однією з ознак порушення для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення є те, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності. Однак, позивач вважає, що відсутні обставини, які вказували б на вчинення ним винного та скоєного без поважних причин неналежного виконання своїх службових обов`язків.
Просить врахувати, що Комунальне некомерційне підприємство «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» уклало з НСЗУ Договір про медичне обслуговування населення від 27.03.2020 № 1503-Е420-Р000, відповідно до якого сторони зобов`язуються постійно співпрацювати з метою підвищення якості та доступності медичного обслуговування пацієнтів. Кожна сторона зобов`язується систематично проводити спостереження за своєчасністю внесення до ЕСОЗ точної та достовірної інформації, вживати заходів для усунення неточностей в роботі, проводити навчання працівників з питань, що стосуються надання послуг за Договором, зокрема, стосовно своєчасного внесення точної та достовірної інформації про надані пацієнтам медичні послуги до ЕСОЗ.
Позивач вказує, що є особою старшого віку, не володіє знаннями у сфері комп`ютерної техніки та комп`ютерних технологій. Відповідач, всупереч вимог статті 139, 140 КЗпП, не забезпечив йому належних умов праці, змінюючи коло обов`язків позивача, всупереч вимогам статті 32 КЗпП, не повідомив позивача у передбачений законом строк про зміну істотних умов праці. Володіючи інформацією про необхідність у майбутньому використання працівниками електронних медичних систем, відповідачем не вжито заходів щодо навчання працівників роботі з комп`ютерною технікою та електронними медичними системами. ОСОБА_1 проходив навчання лише з медичних питань, будь-яке інше навчання позивач не проходив, а відповідач не організовував.
З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не мав підстав для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення.
Просив скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 02.11.2021 року №335-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на займаній посаді лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу від дня звільнення до дня ухвалення рішення суду.
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Львівське територіальне медичне об"єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги", з участю третьої особи головний лікар Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м. Львова" Чуловський Ярослав Богданович про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та про поновлення на роботі - відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. 
Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог покликається на те, що суд не надав жодної оцінки частині доводам позовної заяви, на які посилався, як на підставу свого позову. 
Серед іншого, всупереч нормам матеріального права, оскаржений наказ не містить інформації в чому полягало порушення трудової дисципліни, відсутнє посилання на норми матеріального права, відсутні вказівки на дату виявлення нібито порушень, що вказує на невідповідність прийнятого наказу вимогам закону. Притягнення до дисциплінарної відповідальності без повних і точних відомостей про вчинене порушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив працівник, та без зазначення дати порушення, вважає незаконним, що відповідає правовому висновку ВС у постанові КЦС ВС від 08.01.2020 у справі №153/1339/17.
Просить врахувати, що наказ (розпорядження) про накладення на працівника дисциплінарного стягнення має бути обґрунтованим та відповідати вимогам трудового законодавства, зокрема в ньому має бути зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення працівником трудових обов`язків (постанова ВС від 22.07.2020 у справі №554/9493/17). 
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, та не навів жодних мотивів для відступу від викладених висновків Верховного Суду, не надавши зазначеним доводам позовної заяви взагалі жодної оцінки. 
Не надано судом першої інстанції також жодної оцінки доводам позовної заяви щодо відсутності складу дисциплінарного правопорушення, оскільки відсутня вина як обов`язкова ознака складу такого правопорушення, чим допущено неправильне застосування норм матеріального права. 
Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
15 липня 2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги».
У відзиві зазначено, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Підставою для звільнення позивача є накази від 19.03.2021 №82-к «Про дисциплінарне стягнення» та наказ від 16.06.2021 №178-к «Про дисциплінарне стягнення», службові записки завідувача жіночою консультацією від 04.10.2021, та лікаря-акушера-гінеколога ОСОБА_1 від 11.10.2021, протокол засідання з розгляду службової записки завідувача консультацією від 12.10.2021 р., довідка за результатами розгляду даної записки та згоди первинної профспілкової організації (лист від 29.10.2021 №10). З огляду на вищезазначене, вважає, що суд надав оцінку щодо змісту наказу про застосування дисциплінарного стягнення вимогам закону. 
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги апелянта у повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог. Зокрема суд виходив з того, що посада лікаря вимагає наявності певних навичок, які на пряму не пов`язані із медичною наукою. Виходячи, зокрема з віку позивача, суд не ставив під сумнів той факт, що його не навчали у профільному навчальному закладі «роботі на комп`ютері». Разом з тим відзначив, що практично будь-яка професія, яка потребує наявності вищої освіти, а особливо професія лікаря, потребує вміння володіти певними сукупними навичками, в тому числі користуватися інформаційно-телекомунікаційною системою «Helsi», яка за своїм призначенням спрямована на покращення умов отримання належної медичної допомоги громадянами. Створивши умови і можливості для позивача на оволодіння ним навиками роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі «Helsi», позивач не був позбавлений можливості оволодіти вказаною програмою та міг передбачити, що невміння лікаря працювати з інформаційно-телекомунікаційною системою «Helsi» могло призвести до невиправних наслідків, пов`язаних з несвоєчасним отриманням належної медичної допомоги громадянами. З наведених підстав, суд вважав, що доводи позивача щодо несправедливого рішення відповідача про його звільнення є надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Усі трудові правовідносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді лікаря акушер-гінеколога у Комунальній 4-й міській клінічній лікарні м.Львова з 01.01.2001.
У зв`язку з перетворенням Комунальної 4-й міської клінічної лікарні м.Львова у Комунальне некомерційне підприємство «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», 25.07.2018 ОСОБА_1 переведений на посаду лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації КНП «4МКЛ м.Львова». 
З досліджених матеріалів справи встановлено, що лікар акушер-гінеколог жіночої консультації ОСОБА_1 належним чином ознайомлений з Посадовою інструкцією лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, затвердженої 09.10.2020; зобов`язанням користувача Helsi від 07.03.2019, у якому зазначено обов`язки лікаря при користуванні інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» та особиста згода лікаря щодо їх виконання; наказом КНП «4МКЛ м. Львова» від 26.05.2020 №149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП4МКЛ», яким призначено відповідальним за електронне ведення медичної документації лікаря, який надає медичну допомогу в КНП4МКЛ; наказом МОЗ України від 28.02.2020 №587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», що підтверджено його особистим підписом та документами наявними у матеріалах справи.
16.01.2020 ОСОБА_1 був присутнім на занятті та пройшов інструктаж з охорони праці при роботі на комп`ютері, про що свідчить його особистий підпис у протоколі №2 виробничих зібрань жіночої консультації КНП «4МКЛ м. Львова».
Наказом голови комісії з припинення КНП «4МКЛ м.Львова» від 02.11.2021 №335-к ОСОБА_1 ? лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації, звільнено з роботи, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (а.с. 7, 40).
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).  
Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке повинно бути протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.
Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 , з цих підстав, є такі: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.
В свою чергу, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц (провадження №61-17179св18) суд зазначив, що «звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку».
Судом встановлено, що наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м.Львова" від 19.03.2021 №82-к, ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.
Як вбачається зі змісту наказу від 19.03.2021 №82-к, за результатами розгляду комісією службової записки лікаря-лаборанта з клінічної діагностики клінічної лабораторії ОСОБА_6 від 19.02.2021 встановлено, що в медичній інформаційній системі «Helsi» лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації ОСОБА_1 не взято в обробку запис на прийом пацієнтки Б. 17.02.2021 пацієнтці ОСОБА_7 здійснений забір матеріалу, взятий із шийки матки на цитологічне дослідження, про що свідчить запис в Журналі цитологічної патології; відповідно до моніторингу ведення електронних медичних записів (ЕМЗ), на основі даних розшифровки ЕМЗ отриманих від Національної служби здоров`я України з 01 лютого 2021 року по 20 лютого 2021 року, лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації ОСОБА_1 не внесено жодного ЕМЗ та не передано до електронної системи охорони здоров`я; у зв`язку з відсутністю електронного скерування від лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 на лабораторне дослідження матеріалу, взятого із шийки матки пацієнтки Б., лікар-лаборант з клінічної діагностики клінічної лабораторії, ОСОБА_8 не змогла внести в медичну інформаційну систему «Helsi» результати лабораторного дослідження матеріалу.
Крім цього, наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м.Львова" від 16.06.2021 №178-к ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.
Із змісту наказу від 16.06.2021 року №178-к встановлено, що за результатами розгляду комісією службової записки завідувача жіночої консультації, лікаря акушер-гінеколога, ОСОБА_9 , від 18.05.2021 встановлено: відповідно до запису в Журналі реєстрації амбулаторних пацієнтів у лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 , 13 травня 2021 року на прийомі було дві пацієнтки С. і К., які були зареєстровані на прийом до лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації, ОСОБА_1 , через медичну інформаційну систему охорони здоров`я. Жодної інформації про надані медичні послуги пацієнткам С. і K., лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації, ОСОБА_1 , не були внесені в електронну систему охорони здоров`я.
Відповідно до запису в журналі обліку вагітних лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 та звітів роботи за І квартал 2021 року та квітень місяць 2021 року лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 перебуває одна вагітна пацієнтка К. Жодної інформації про надані медичні послуги даній вагітній пацієнтці не було внесено в електронну систему охорони здоров`я. Відповідно до вимог наказу МОЗ від 15.07.2011 року № 417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», який передбачає обов`язковий збір анамнезу, загальне та акушерське обстеження, лабораторні обстеження пацієнтки на безоплатній основі без електронного скерування неможливе.
Як встановлено із досліджених наказів, дисциплінарні стягнення на позивача накладено у зв`язку з тим, що позивач систематично порушує трудову дисципліну в КНП «4МКЛ м.Львова», не виконує посадові обов`язки, розпорядження безпосереднього керівника, доручення головного лікаря, накази МОЗ, КНП «4МКЛ м.Львова», неналежно веде медичну документацію, порушує вимоги виконання договору, укладеного КНП «4МКЛ м.Львова» з НСЗУ, не вносить інформацію про надані пацієнтам медичні послуги до інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» Електронної системи охорони здоров`я, як наслідок - низька продуктивність праці, порушені права пацієнтів на отримання безоплатних медичних послуг, гарантованих державою.
Не погоджуючись зі такими наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Комунального некомерційного підприємства "Львівське територіальне медичне об`єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги" скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, просив визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м.Львова" від 25.02.2021 №114 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »; визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м.Львова" від 15.03.2021 №140 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »; визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м.Львова" від 19.03.2021 №82-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 »; визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства "4-а міська клінічна лікарня м.Львова" від 16.06.2021 №178-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2022 року у справі №461/4311/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, позов задоволено частково, визнано незаконним і скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «4-А міська клінічна лікарня м. Львова» від 25.02.2021 №114 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ». В решті позовних вимог відмовлено.
За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Таким чином, перевірка наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 від 19.03.2021 № 82-к та від 16.06.2021 № 178-к, які передували його звільненню, проведена в межах розгляду цивільної справи №461/4311/21, за наслідками розгляду якої судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на позивача правомірно накладено дисциплінарні стягнення у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 систематично порушував трудову дисципліну в КНП «4МКЛ м.Львова», а саме не виконував посадові обов`язки, розпорядження безпосереднього керівника, доручення головного лікаря, накази МОЗ, КНП «4МКЛ м.Львова», неналежно вів медичну документацію, порушував вимоги виконання договору, укладеного КНП «4МКЛ м.Львова» з НСЗУ, не вносив інформацію про надані пацієнтам медичні послуги до інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» Електронної системи охорони здоров`я, внаслідок чого у закладі була низька продуктивність праці, а також були порушені права пацієнтів на отримання безоплатних медичних послуг, гарантованих державою, відтак такі обставини не підлягають перевірці під час розгляду даної справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності».
Серед доводів апеляційної скарги апелянтом зазначено, що оскаржений наказ не містить інформації в чому полягало порушення трудової дисципліни, відсутнє посилання на норми матеріального права, відсутні вказівки на дату виявлення нібито порушень, що вказує на невідповідність прийнятого наказу вимогам закону.
З дослідженого наказу № 335-к від 02.11.2011 «Про звільнення ОСОБА_1 » встановлено, що підставою для звільнення позивача є: наказ від 19.03.2021 №82-к «Про дисциплінарне стягнення», наказ від 16.06.2021 №178-к «Про дисциплінарне стягнення», службова записка завідувача жіночою консультацією, лікаря-акушер-гінеколога ОСОБА_9 від 04.10.2021; службова записка лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_1 від 11.10.2021, протокол засідання з розгляду службової записки завідувача консультацією від 12.10.2021, довідка за результатами розгляду даної записки та згода первинної профспілкової організації (а.с. 7).
На пропозицію апеляційного суду представником відповідача КП "Львівське територіальне медичне об"єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги" надану належним чином завірену копію службової записки завідувача жіночої консультації ОСОБА_10 -Чорновіл від 04.10.2021 на ім`я голови комісії з припинення КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», із змісту якої встановлено, що за період з 01 вересня 2021 року по 30 вересня 2021 року в електронній системі охорони здоров`я на прийом до лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 були зареєстровані 5 пацієнток, жодна з них реєстрацію в ЕСОЗ на прийом до цього лікаря не скасовувала.
Натомість, інформацію про надані медичні послуги цим пацієнтам лікар ОСОБА_1 до електронної системи охорони здоров`я не вніс (а.с. 229-230). 
Наказом в.о. головного лікаря від 05.10.2021 № 309, з метою проведення розгляду службової записки завідувача жіночої консультації від 04.10.2021 створено комісію, запропоновано надати протокол до 15.10.2021 (а.с. 231-232).
Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поруч з іншими обставинами при обранні виду стягнення.
06.10.2021 ОСОБА_1 ознайомлений із службовою запискою завідувача жіночою консультацією Кузьменко-Чорновіл О.В. від 04.10.2021, і у зв`язку із цим надав на ім`я голови комісії з припинення КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» пояснення по суті виявленого порушення, названі «службова записка» (а.с. 234).
Зміст пояснень працівника зводиться до того, що він ніколи не надавав і не надає жодних медичних послуг, інформації про такі послуги ніколи і нікуди не вносив і не є обізнаним із змістом самого поняття «медична послуга». У відповідності до займаної посади надає кваліфіковану медичну допомогу жіночому населенню ввіреної дільниці в повному обсязі згідно із «Нормативами надання медичної допомоги жіночому населенню за спеціальністю «Акушерство і гінекологія» в умовах амбулаторно-поліклінічних лікувальних закладів. Будь-яка реєстрація на прийом до лікаря, зокрема в т.з. ЕСОЗ, не може бути умовою одержання пацієнтом гарантованої Конституцією України безоплатної медичної допомоги. Тому він ніколи не слідкував за реєстрацією жінок, котрі зверталися до нього, і саме з цієї причини не знає про можливу реєстрацію пацієнтів, вказаних у службовій записці ОСОБА_9 від 04.10.2021. Були ці люди зареєстровані і чи реєструвались саме вони, а не хтось інший від їх імені, йому не відомо. У будь якому разі таких пацієнтів у зазначені дні на прийомі у нього не було. ОСОБА_11 вказана у службовій записці 01.09.2021 зверталася до нього за консультацією по телефону, про що свідчить запис у Журналі реєстрації амбулаторних хворих, ф. 074/0.
12.10.2021 відбулося засідання комісії з розгляду службової записки завідувача жіночою консультацією ОСОБА_9 від 04.10.2021, з участю працівника ОСОБА_1 , на якому комісією проаналізовано інформацію, зазначену в записці, оголошено зміст пояснень ОСОБА_1 . Члени комісії поставили ряд питань працівнику, на які він надав відповіді, про що складено протокол від 12.10.2021 (а.с. 235-237). Серед іншого, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 на засіданні вів себе агресивно, висловлював погрози голові та членам комісії, відповідав на питання у грубій формі.
За результатами перевірки комісія прийшла висновку, що своїми діями лікар акушер-гінеколог жіночої консультації ОСОБА_1 , без поважних причин, умисно порушив: пункти 2.1, 2.25, 2.26, 2.34, 2.35, 2.43, 2.44, розділу ІІ «Завдання та обов`язки», пункти 4.2, 4.10, 4.11 розділу IV «Відповідальність», пункти 5.19, 5.20 розділу V «Повинен знати» посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації, затвердженої 09.10.2020; не виконує умов договору від 05.05.2021 № 4114-Е421-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій; не дотримується вимог законодавства та наказів лікарні, а саме: підпункт 1 пункту 4 Наказу МОЗ України від 28.02.2020 №587 «Про порядок ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я»; п.1, п.2, п.12, п.13, п.17, п.18, п.19 Порядку ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, затвердженного Наказом МОЗ України від 28.02.2020 року №587; наказу КНП «4МКЛ м. Львова» від 26.05.2020 року №149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я». Комісія рекомендувала розглянути питання доцільності подальшого перебування на посаді лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 з дотриманням чинного законодавства (а.с. 254-258).
Крім цього, допитані судом першої інстанції як свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ствердили, що ОСОБА_1 не бажав працювати у системі «Helsi», не вносив даних пацієнтів, що було перешкодою в отриманні належної медичної допомоги громадянами. В той же час, навчання проводились, як загальні (ознайомчі), так і персональні, тобто представник «Helsi» надавав консультації лікарям, проте ОСОБА_1 казав, що його не вчили в інституті працювати на комп`ютері, а тому він на комп`ютері працювати не буде.
Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, врахувавши чинні накази відповідача від 19.03.2021 № 82-к та від 16.06.2021 № 178-к про оголошення позивачу доган, які ним оскаржувалися, однак не скасовані, продовження позивачем порушень щодо не внесення в електронну систему охорони здоров`я повної та достовірної інформації про медичну документацію, медичні послуги, записи про направлення і рецепти, дійшов обґрунтованого висновку про систематичний характер невиконання позивачем трудових обов`язків.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
За приписами ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
19.10.2021 в.о. головного лікаря КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» звернувся із поданням на адресу голови Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України.
28.10.2021 відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, за результатами якого вирішено надати згоду на розірвання трудового договору з лікарем акушер-гінекологом жіночої консультації КНП «4-а МКЛ м. Львова» ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, про що листом від 29.10.2021 № 10 повідомлено головного лікаря (а.с. 265-271). 
Відтак, відповідачем дотримано порядок накладення на працівника дисциплінарного стягнення у виді звільнення з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Аргументи апеляційної скарги, з посиланням на постанову Верховного Суду від 08.01.2020 року у справі №153/1339/17, про те, що у наказі про звільнення не зазначено, в чому конкретно виявилося порушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки правовідносини зазначені у цій постанові та у даній справі є різними, хоча констатація апеляційним судом такого факту не свідчить про незгоду із висловленими у цій постанові висновками.
Натомість, у справі, яка переглядається апеляційним судом, з`ясовано, в чому конкретно виявилося порушення, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді доган за не внесення в електронну систему охорони здоров`я повної та достовірної інформації про медичну документацію, медичні послуги, записи про направлення і рецепти, після чого він надалі відмовився від виконання таких обов`язків, тому в діях позивача вбачається систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апелянтом не надано.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення , а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий                                                  А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк