ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2022 року	Львів	Справа № 380/8251/22 пров. № А/857/14623/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року, головуючий суддя – Сасевич О.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
                                                     В С Т А Н О В И В:
В червні 2022 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Київській області, ГУПФУ в Рівненській області, ГУПФУ у Львівській області, в якому просив  визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.12.2021 №134650015977 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.04.2022 року №134650015977 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періоди роботи на Львівському заводі телеграфної апаратури з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року, у зв`язку із чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за призначенням пенсії, а саме з 13.12.2021 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому не було зараховано стаж його роботи з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року з огляду на розбіжність між датою звільнення та датою наказу про звільнення, та період його навчання з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року з огляду на не співпадіння прізвища заявника з його паспортними даними, а тому у призначенні пенсії було відмовлено. Позивач, отримавши уточнюючу довідку з навчального закладу, повторно звернувся до пенсійного органу з метою призначення пенсії, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.04.2022 року позивачу було відмовлено у призначенні такої з огляду на відсутність 28 років страхового стажу через не зарахування стажу його роботи з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року. Позивач вважав, що відповідальність за правильне заповнення трудових книжок покладається саме на керівників підприємств, а недотримання правил заповнення трудової книжки може мати негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №134650015977 від 14.12.2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №134650015977 від 27.04.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період його роботи на Львівському заводі телеграфної апаратури з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 13.12.2021 року пенсію за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що  пенсійним органом не було зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті закінчення трудових відносин, що суперечить пункту 2.4 частини 2 «Іструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року. На підставі вищевикладеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з врахуванням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 28 років.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №134650015977 від 14.12.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 28 років. Згідно цього ж рішення, страховий стаж особи становить: 17 років 07 місяців 16 днів. До страхового стажу не зараховано періоди:
- роботи з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року, оскільки наявні розбіжності між датою звільнення та датою наказу про звільнення (29.12.1993 року);
- навчання з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року, оскільки в свідоцтві про навчання прізвище заявника не співпадає з паспортними даними.
Для зарахування відповідних періодів необхідно надати уточнюючі довідки з місця роботи та місця навчання заявника.
25.04.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив довідку №01/16 від 15.04.2022 року про те, що він дійсно навчався на денній формі навчання в Міському середньому професійно-технічному училищі №12 міста Львова з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №134650015977 від 27.04.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 28 років. Згідно цього ж рішення, страховий стаж особи становить: 18 років 11 місяців 01 день. До страхового стажу не зараховано періоди:
- з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті закінчення трудових відносин, що суперечить пункту 2.4 частини 2 «Іструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року.
Позивач, вважаючи рішення пенсійних органів про відмову у призначенні пенсії протиправними, з метою їх скасування та призначення йому пенсії за віком звернувся до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначений відповідачами недолік (дата фактичного звільнення позивача не співпадає із датою наказу про його звільнення) не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей..
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, підтвердження стажу роботи для призначення пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Матеріалами справи підтверджується, що приймаючи рішення про відмови у призначенні позивачу пенсії за віком та незарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 19.01.1982 року по 01.07.1993 року на Львівському заводі телеграфної апаратури відповідача посилались на розбіжність між датою фактичного звільнення позивача (01.07.1993 року) та датою наказу про його звільнення (29.12.1993 року).
Колегія суддів звертає увагу, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення покладаються на роботодавця.
Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.
Як слідує із трудової книжки позивача НОМЕР_1 така містить лише неправильне зазначення дати наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи, проте містить усі необхідні записи про роботу у спірний період.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначений відповідачами недолік (дата фактичного звільнення позивача не співпадає із датою наказу про його звільнення) не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, суд звертає увагу, що спірний період навчання позивача в Міському середньому професійно-технічному училищі №12 міста Львова з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року відповідачами вже було зараховано до страхового стажу позивача.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі №380/8251/22 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький