ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4942/21  Номер провадження 22-ц/814/4549/22	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  відповідача,   ОСОБА_1 , на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2021 року
у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
26.05.2021 позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 46 172,93 грн, що складається з: 39 848,95 грн – заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2016 по 01.04.2021; а також 4 502,41 грн – інфляційні витрати та 1 821,57 грн – 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 21.11.2016 по 01.04.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачам надавалися послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання останні не виконували, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Оскільки відповідачі не погашають заборгованість в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2021 року позов задоволено: 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2016 по 01.04.2021 в сумі 46 172,93 грн з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 2 270,00 грн, по 1 135 грн.
короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Прохала застосувати у справі строк позовної давності.
Вказувала, що місцевий суд стягнув заборгованість в солідарному порядку з відповідачів, хоча вони є співвласниками майна та повинні нести часткову відповідальність.
Зазначала, що судом не було враховано заборону нарахування неустойки та штрафів під час дії карантинних обмежень.
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Вказували, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, вона є співвласником квартири та повинна нести витрати по її утриманню.
Зазначали, що вони зверталися до суду із заявою про видачу судового наказу, який був виданий судом 08.07.2020 у справі № 554/865/2020, однак за заявою ОСОБА_1 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2021 судовий наказ було скасовано.
Зазначали, що перебіг позовної давності розпочався саме з моменту скасування судового наказу, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року. 
Крім того, вказували, що відповідно до розділу 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України на час введення карантину строки позовної давності продовжуються на час дії карантину, який був встановлений з 12 березня 2020 року.
Нараховані у відповідності із вимогами ст. 625 ЦК України інфляційні витрати та 3 % річних не є штрафними санкціями.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є споживачами послуг з теплопостачання та перебувають у фактичних договірних відносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по наданню послуг з центрального опалення за адресою: АДРЕСА_1 , загальна опалювальна площа - 33,9 кв.м. 
Розмір щомісячної плати за надані послуги відповідачам складає: за послугу централізованого опалення – 1 596,93 грн/Гкал. протягом опалювального періоду, за послугу з централізованого постачання гарячої води – 89,54 грн./куб.м.
Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання належним чином не виконували, у зв`язку із чим за період з 01.10.2016 по 01.04.2021 утворилася заборгованість у сумі 39 848,95 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З врахуванням змісту вказаної норми боржникам за період з 21.11.2016 по 01.04.2021 року нарахований індекс інфляції в сумі 4 502,41 грн та 3 % річних у сумі 1 821,57 грн, що разом із сумою заборгованості становить 46 172,93 грн.
Оскільки відповідачами належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували, частково вносили платежі за послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за період з 01.10.2016 по 01.04.2021 за ними утворилася заборгованість у розмірі 46 172,93 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Пунктом 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому, праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої  статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України  від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Щодо застосування строків позовної давності. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). 
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зазначила про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.05.2021 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачам 15 денний термін для подачі відзиву на позовну заяву. Судове засідання у справі було призначено на 10 червня 2021 року. (а.с. 14).
У відповідності з довідкою Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради (управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб) ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . 
За даною адресою судом було направлено копію позовної заяви та судову повістку у встановленому законом порядку (рекомендованим листом з повідомленням), які повернулися до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній». 
Повторно за вказаною адресою повістка була направлена в судове засідання, що було призначене на 05.08.2021, однак яка також повернулася до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 19-20, 27-28)
В заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування строків позовної давності, яка, з врахуванням обставин розгляду справи в місцевому суді та враховуючи відсутність в матеріалах справи належного повідомлення ОСОБА_1 про день та час судового розгляду, апеляційний суд вважає, що вказана заява повинна бути розглянута під час апеляційного перегляду справи. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»  про стягнення заборгованості за надані відповідача м послуги  з теплопостачання є обґрунтованими. 
У відповідності з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною 2 статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини 2 статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).
Апеляційний суд вважає, що доводи ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» про переривання строку позовної давності фактом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, та доводи про те, що строк позовної давності у такому разі розпочинає свій перебіг з 15 квітня 2021 року (з наступного числа від дати скасування ухвалою Октябрського районного суму м. Полтави від 14.04.2021 судового наказу, виданого 28.07.2020) - є необґрунтованими з урахуванням наведеної вище правової позиції.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач прохав стягнути суму боргу за період з 01.10.2016 по 01.04.2021 у сумі 39 848,95 грн. 
Правомірність нарахування заборгованості за вказаний період сторонами не оспорюється.
Позовна заява про стягнення заборгованості подана ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до Октябрського районного суму м. Полтави - 26.05.2021. 
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З  12 березня 2020 року до 31 грудня 2022 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами). 
З врахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що трирічний строк позовної давності повинен обраховуватися з 11 березня 2017 року. 
З огляду на те, що у позивача з відповідачкою є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.
Таким чином, в межах строків позовної давності нараховані платежі починаючи з лютого 2017 року, термін оплати яких сплив 21 березня 2017 року. 
Заборгованість до 01.02.2017 у сумі 3 166,19 грн стягненню не підлягає, як така що заявлена до стягнення поза межами строку позовної давності.
В межах строку позовної давності підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 36 682,76 грн (із розрахунку: 39 848,95 - 3 166,19)
Аналогічним чином у зв`язку із застосуванням строку позовної давності підлягає зменшенню і розмір інфляції та 3 % річних.
Нарахований індекс інфляції за період з грудня 2016 року по березень 2021 року у сумі 4 502,41 грн підлягає зменшенню на 12 грн 16 коп, нарахованих до 01.02.2017, тобто поза межами строку позовної давності. 
В межах строку позовної давності підлягає стягненню індекс інфляційних витрат у сумі 4 490,25 грн (із розрахунку: 4 502,41 – 12,16)
Нараховані за період з грудня 2016 року по березень 2021 року 3% річних у сумі 1 821,57 грн підлягають зменшенню на 5 грн 48 коп, нарахованих до 01.02.2017, тобто поза межами строку позовної давності. 
В межах строку позовної давності підлягає стягненню 3% річних у сумі 1 816,09 грн (із розрахунку: 1 821,57 – 5,48). 
Підсумовуючи вище викладене, загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить - 42 989,10 грн. 
Доводи апеляційної скарги в частині щодо застосування строку позовної давності є обґрунтованими.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги в частині заборони під час карантинних обмежень нарахування за ст. 625 ЦК України 3 % річних та індексу інфляції є безпідставними, оскільки вказані суми за своєю правовою природою не є неустойкою (штрафом/пенею), а є компенсацією за порушення виконання грошового зобов`язання, нарахування яких не заборонено під час дії карантину.
Щодо меж відповідальності відповідачів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В заяві про скасування заочного рішення та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про те, що співвласниками квартири, куди надаються послуги з теплопостачання, є вона, її брат - відповідач ОСОБА_2 , та її матір - ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадщину вона не приймала, а тому вона є співвласником лише 1/3 частини квартири. Власником 2/3 частин - є відповідач ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину. 
Позивач у справі вказану обставину не спростовує. 
Згідно зі ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 322 ЦК України («Тягар утримання майна») передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом із тим, згідно зі ст. 360 ЦК України («Утримання майна, що є у спільній частковій власності») співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
За таких обставин, апелянт повинна нести цивільно-правову відповідальність за виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості з послуг теплопостачання, що надаються до об`єкту, який перебуває у спільній частковій власності, в межах належної їй частки у праві власності, тобто 1/3, що в грошовому виразі становить 14 329,70 грн (із розрахунку: 42 989,10/3). 
Стягнення решти боргу у сумі 28 659,40 грн необхідно покласти на відповідача ОСОБА_2 . 
В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували. 
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладені апеляційним судом висновки, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за подачу позову до суду у сумі 2 270,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення позову (у сумі 42 989,10 грн із 46 172,93 грн заявленої ціни позову), враховуючи принцип пропорційності, сума судового збору, що підлягає розподілу між відповідачами пропорційно задоволених позовних вимог щодо кожного з них, становить – 2 113,37 грн (із розрахунку: 42 989,10 грн/46 172,93х100 = 93,10% (процент задоволених позовних вимог) (2 270х93,10% = 2 113,37).
Таким чином, з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору у сумі 704,39 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо неї (14 329,70 грн, що становить 33,33%) (2 113,37 х 33,33% = 704,39 грн).
А з відповідача  ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору у сумі 1 408,98 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо неї (28 659,40 грн, що становить 66,67%) (2 113,37 х 66,67% = 1 408,98 грн).
       За подачу апеляційної скарги відповідачем  ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 3 405 грн.
       Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (на 6,90%), сплачена сума судового збору за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 у сумі 234,95 грн.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Здійснюючи взаємозалік на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 469,44 грн (із розрахунку: 704,39 грн - 234,95 грн).
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2021 року - скасувати. 
Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2017 по 01.04.2021 в сумі 14 329,70 грн (з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних) та 469,44 грн судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2017 по 01.04.2021 в сумі 28 659,40 грн (з урахуванням індексу інфляції та 3% річних) та 1 408,98 грн судового збору. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд, лише у випадках, передбачених, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, у зв`язку із малозначністю справи.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий суддя                                                   П.С. Абрамов

Судді                 О.А. Лобов

В.М. Триголов