Ухвала
Іменем України
 
14 листопада 2022 року 
м. Київ
 
справа № 482/1393/21
провадження № 61-10671ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 на додаткове рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                від 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївській області від 26 липня                         2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 44 770,54 грн та 3% річних за період з 18 жовтня 2018 року по                 18 жовтня 2021 року у розмірі 20 576,66 грн, всього 65 347,20 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У липні 2022 року представниця ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
Додатковим рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області                           від 18 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У стягненні з відповідача іншої частини витрат на правничу допомогу відмовлено.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн є розумною і співмірною зі складністю справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, без явки представниці позивачки безпосередньо до суду та без участі представниці позивачки у судовому засіданні з розгляду справи по суті.
 
28 жовтня 2022 року  ОСОБА_1 через свою представницю ОСОБА_2 звернуласядо Верховного Суду (через систему «Електронний суд») із касаційною скаргою на додаткове рішення Новоодеського районного суду Миколаївської              області від 18 серпня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                  від 28 вересня 2022 року в частині залишення без змін додаткового рішення місцевого суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у стягненні з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відшкодування судових витрат.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що участь представниці позивачки у судових засіданнях відбувалася у режимі відеоконференцій, а тому посилання судів на те, що розгляд справи відбувався без участі представниці ОСОБА_1 є помилковими. Вказує, що заява ОСОБА_3 із запереченням на ухвалення додаткового рішення надійшла після його ухвалення, а тому апеляційний суд не повинен приймати до уваги цей процесуальний документ. Оскільки сторонами визначена фіксована ціна адвокатських послуг у розмірі 40 000,00 грн за надання правової допомоги у суді першої інстанції, втручання судів у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони, на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, суперечить принципу свободи договору.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
У позовній заяві, поданій у жовтні 2021 року, представниця ОСОБА_1 вказувала, що орієнтовний розмір суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 20 000,00 грн, які включають витрати на сплату судового збору, поштові відправлення, витрати на правову допомогу, інше.
 
26 липня 2022 року представниця ОСОБА_1 у заяві, поданій перед розглядом справи по суті, зазначала, що докази витрат на правову допомогу будуть надані у строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
 
29 липня 2022 року представниця позивачки звернулася до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. До заяви додано: ордер про надання правничої правової допомоги ОСОБА_2 на представництво інтересів ОСОБА_1 у Новоодеському районному суді Миколаївської області; договір про надання правової допомоги від 04 вересня                2020 року № 3 (далі - Договір № 3), укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; додаткова угода від 18 жовтня 2021 року № 1-А, за змістом якої сторонами визначена фіксована ціна у розмірі 40 000,00 грн за надання правової допомоги у суді першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 1.2. Договору № 3, адвокат зобов`язується надати правову допомогу в тому числі, за окремими дорученнями клієнта для забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта у будь-якому статусі: у цивільному, господарському, адміністративному та кримінальному провадженням.
 
Згідно пункту 5.1. Договору № 3 оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом до               30 числа кожного місяця на рахунок вказаний в договорі за надання правової допомоги та юридичного супроводу або за вибором клієнта може бути сплачена одноразово.
 
Сума, вказана у п. 5.1. Договорі № 3, є гонораром адвоката та поверненню не підлягає. Фактичні витрати адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги (транспортні розходи, відрядження, роздрукування та сканування матеріалів, інше) оплачуються додатково (п. 5.2, 5.3 Договору № 3).
 
Клієнт здійснює оплату послуг за даним договором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката, вказаний у додатках до цього договору                        (п. 5.5. Договору № 3).
 
Пунктом 1.2. додаткової угоди від 18 жовтня 2021 року № 1-А до Договору № 3 встановлено, що сторонами визначена фіксована ціна (40 000,00 грн) за надання правової допомоги у справі № 482/1393/21 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Згідно п. 1.5 додаткової угоди від 18 жовтня 2021 року до Договору № 3 клієнт повинен здійснити оплату послуг адвокату за цією додатковою угодою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката до 01 липня                      2022 року.
 
Додатковим рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області                           від 18 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
22 серпня 2022 року від ОСОБА_3 на адресу Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшла заява, в якій останній просив відмовити у задоволенні заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом та виконаних робіт, є непропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а крім того, ненадання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості.
 
Суди, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, виходили з того, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн є розумною і співмірною зі складністю справи.  
 
Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (стаття 59 Конституції України).
 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
 
Водночас, цивільно-процесуальним законодавством сформовані критерії, які підлягають застосуванню при визначенні розміру відшкодування витрат на правничу допомогу на користь сторони, яка виграла справу.
 
За змістом частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Відповідно до частин третьої - шостої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Таким чином, ЦПК України передбачено основні критерії, які підлягають врахуванню при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову.
 
Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат між сторонами, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом. Урахування судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат критеріїв, визначених законом, як то:  дійсність, необхідність, розумність розміру витрат та їх співмірність зі складністю справи, пропорційність до ціни позову, не є втручанням у відносини адвоката та клієнта, оскільки такі критерії мають значення при визначені розміру витрат, які судом відшкодовуються за рахунок іншої сторони, яка, безумовно, не приймала  участь у погоджені ціни послуг між адвокатом та протилежною стороною. 
 
Таке тлумачення норм процесуального закону узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
Висновки Верховного Суду
 
При вирішенні питання щодо відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу, судами враховано складність справи (справа незначної складності), ціну позову (65 347,20 грн), застосовано принцип розумності, а тому обґрунтовано визначено розмір витрат, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, не у розмірі 40 000 грн, як просила позивач, а 8 000,00 грн.
 
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо стягнення на користь позивачки 8 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказаний розмір судових витрат є співмірним зі складністю справи та ціною позову. 
 
Висновки судів відповідають позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої                ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. 
 
Оскільки рішенням Новоодеського районного суду Миколаївській області від 26 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість  повністю у розмірі, заявленому до стягнення, а саме 65 347,20 грн, тому на переконання Верховного Суду судові витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн, які заявниця просила стягнути з відповідача на свою користь, є непропорційними до ціни позову. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що заява ОСОБА_3 про відмову в ухваленні додаткового рішення надійшла після його ухвалення, а тому апеляційний суд не мав приймати до уваги цей процесуальний документ, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд, залишаючи без змін додаткове рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2022 року не вказував на те, що враховує доводи цієї заяви відповідача
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що суди втрутилися у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, є необґрунтованими, з мотивів, наведених вище. 
 
Інші доводи касаційної скарги також не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Враховуючи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм процесуального права, отже касаційна скарга є необґрунтованою, відповідно, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 на додаткове рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                від 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний