ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року	Львів	Справа № 140/548/21 пров. № А/857/9040/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                       Гінди О.М., ,Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду  від 05 травня 2022 року (суддя – Мачульський В.В., м. Луцьк) про роз`яснення судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

                                                ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 28.04.2022 звернулася до суду з заявою про роз`яснення судового рішення, в якій вона просить роз`яснити рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, що набрало законної сили 22 травня 2021 року по справі №140/548/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУПФУ у Волинській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині виконання зобов`язання, а саме:
- в якому розмірі має бути здійснено нарахування та виплата підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ чи прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»;
- за який період повинного бути виконане зобов`язання та чи зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконувати таке зобов`язання в подальшому після ухвалення рішення, набрання ним законної сили та до припинення права на отримання мною такого підвищення до пенсії.
Вказана заява мотивована тим, що на звернення ОСОБА_1 від 01.02.2022 щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, ГУПФУ у Волинській області 21 лютого 2022 року повідомило, що на виконання вказаного рішення ним в добровільному порядку з 28.06.2020 проведено нарахування підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
Одночасно посилається на пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат та що така розрахункова величина застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Тобто, фактично повідомило, що рішення суду виконане в частині нарахування не у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Щодо періоду виконання зобов`язання за вказаним рішенням суду ГУПФУ у Волинській області повідомило, що рішення суду, в яких відсутня кінцева дата, виконуються ним до дати набрання рішенням суду законної сили.
Заявник вважає, що такі дії ГУПФУ у Волинській області призвели до виникнення та продовження аналогічних спірних правовідносин, що були предметом позову по цій справі, до порушення прав на перерахунок та виплату у зазначеному в рішенні суду розмірі підвищення до пенсії, який боржник в порушення вимог чинного законодавства умисно зменшив в кілька разів.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року заяву задоволено. Роз`яснено рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №140/548/21, таким чином:
- нарахування та виплата ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ має здійснюватися у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року;
- нарахування та виплата ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ має здійснюватися до зміни законодавчого регулювання відповідних правовідносин без обмеження в часовому проміжку.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що мотиви, які навів заявник, по суті полягають у зміні змісту судового рішення і поставлені у такому аспекті питання, на які позивач хоче отримати роз`яснення у порядку статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), вимагають від суду додаткового обґрунтування, що є недопустимо. Вказує, що суду першої інстанції, задовольняючи заяву про роз`яснення судового рішення на підставі статті 254 КАС України, вирішив питання, які не були предметом судового розгляду, в результаті чого порушив норми процесуального права.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ГУПФУ у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 28.06.2020 підвищення до пенсії,  як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону 796-XII; зобов`язано ГУПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 28.06.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
На виконання вказаного рішення суду 25.06.2021 видано виконавчий лист № 10084/2021, який звернуто для виконання до органів Державної виконавчої служби, та постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Турчинським В.Є. від 16.09.2021 відкрито виконавче провадження ВП №66588214.
На звернення ОСОБА_1 від 01.02.2022 щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, ГУПФУ у Волинській області 21 лютого 2022  повідомило, що на виконання вказаного рішення ним в добровільному порядку з 28.06.2020 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
Одночасно посилається на пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат та що така розрахункова величина застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Тобто, фактично повідомило, що рішення суду виконане в частині нарахування не у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Щодо періоду виконання зобов`язання за вказаним рішенням суду ГУПФУ у Волинській області повідомило, що рішення суду, в яких відсутня кінцева дата, виконуються ним до дати набрання рішенням суду законної сили.
Не погоджуючись із таким виконанням рішення суду першої інстанції, позивач звернулася із вказаною заявою про роз`яснення судового рішення до суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФУ у Волинській області при виконанні рішення суду у даній справі допущено тлумачення цього рішення, яке не відповідає його змісту та формі. Також вказав, що розмір підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ, встановлюється із застосуванням як розрахункової величини, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного року, а не мінімальної заробітної плати. Також суд вважав, що нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії має здійснюватися до зміни законодавчого регулювання відповідних правовідносин без обмеження в часовому проміжку.
Відповідно до статті 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.
Отож, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом не дотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги та встановлювати певні обставини та/або надавати оцінку певним обставинам, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.
При цьому, колегія суддів зазначає, що конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим КАС України не містить, а зі змісту приписів статті 254 КАС України вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.
В пункті 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. При роз`ясненні свого рішення суд в ухвалі з цього приводу викладає більш повно і ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Отож, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі, роз`яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 31.07.2018 року по справі 823/361/18.

Так, позивач звертаючись із заявою про роз`яснення судового рішення зазначила, що ГУПФУ у Волинській області при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року допущено тлумачення цього рішення, яке не відповідає його змісту та формі, зокрема, заявник вважав, що відповідачем здійснено нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі іншому ніж це передбачено у резолютивній частині рішення, а також вважала, що вказане судове рішення підлягає виконанню і після набрання ним законної сили. За наведених обставин,позивач вказувала на незрозумілість судового рішення для виконання та необхідність його роз`яснення.
Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції вирішив питання, які не були предметом судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в мотивувальній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року суд зазначив: «Додатково суд звертає увагу, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, та за змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року».
З огляду на це, питання розрахункової величини для визначення розміру підвищення до пенсії розглядалось судом першої інстанції, та в оскаржуваній ухвалі не встановлювалися жодні додаткові обставини. Оскаржуваною ухвалою жодним чином не було змінено змісту судового рішення, а лише викладено таким чином, щоб ця частина судового рішення стосовно розрахункової величини для обрахунку розміру підвищення до пенсії, яка викликала труднощі для розуміння ГУПФУ у Волинській області, була висвітлена ясніше та зрозуміліше.
Стосовно наступного питання, яке роз`яснив суд першої інстанції, а саме за який період повинно бути виконане зобов`язання та чи зобов`язане ГУПФУ у Волинській області виконувати таке зобов`язання в подальшому після ухвалення рішення, набрання ним законної сили та до припинення права на отримання позивачем підвищення до пенсії.
Суд першої інстанції роз`яснив, що змістом спірних правовідносин є право позивача на отримання соціальних виплат, що мають регулярний та постійний характер, а тому законодавчо не обмежені в якомусь часовому періоді.
Колегія суддів вказує, що зазначення в рішенні суду “кінцевої дати” не є необхідним у судових рішеннях, в яких вирішувалось право позивача на отримання підвищення до пенсії. Оскільки очевидно, що пенсія має регулярний та постійний характер, відтак обмеження нарахування та виплати підвищення до пенсії будь якою кінцевою датою без скасування таких виплат або права на них шляхом постановлення спеціального законодавчого акту суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству України, яким регулюються ці правовідносини.
Логічним є таке розуміння рішення суду, що в частині нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 № 796-ХІІ в часовому вимірі повинно виконуватись до зміни законодавчого регулювання цих правовідносин або втрати позивачем статусу, що надає право на такі виплати.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не давав відповіді на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснив положення постановленого ним рішенням, які є незрозумілими для заінтересованих осіб.
Покликання апелянта на зазначення “кінцевої дати” ґрунтується на довільному тлумаченні ним матеріального та процесуального права, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, роз`яснивши цю частину судового рішення.
Так, як судове рішення викликало труднощі у відповідача для розуміння, відтак апеляційний суд приходить до переконання, що підстави, з яких заявник просить роз`яснити судове рішення та питання на які хоче отримати роз`яснення відповідають нормам статті 254 КАС України. Отож, суд першої інстанції дійшов правильних висновків стосовно наявності правових підстав для задоволення заяви позивача про роз`яснення рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду  від 05 травня 2022 року про роз`яснення судового рішення в справі №140/548/21- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш