Ухвала
 
29 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 642/5870/21
провадження № 61-11732ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідування, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
 
В обґрунтування позову зазначав, що внаслідок свідомого неналежного на протязі 85 місяців неповного проведення відповідачами досудового розслідування, наявності безпрецедентних доказів безвідповідального ставлення відповідачів до своєї роботи як органу досудового розслідування, протиправної бездіяльності та протиправної дії відповідачів, що виразилися у знищенні (не долученні до кримінальних проваджень) постанов про закриття кримінальних проваджень, знищенні його заяв, невиконанні вказівок суду щодо виправлення недоліків досудового слідства, скасування постанов про відмову у визнанні його потерпілим, невиконанні клопотань про проведення слідчих дій, він зазнав негативного впливу на здоров`я, що призвело до необхідності відновлення здоров`я шляхом санаторного лікування. Внаслідок зазначених протиправних дій та протиправної бездіяльності правоохоронних органів з 2014 по 2021 він 9 разів потрапляв на стаціонарне лікування до Міської клінічної лікарні № 27 у м. Харкові та Міської клінічної лікарні № 13. На час подання позову до суду потребує санаторного лікування за рахунок державного бюджету, наявність захворювань пов`язує                      з початком досудового розслідування у кримінальному провадженні                                 № 42014220000000393, яке розпочалось 01 серпня 2014 року, наслідком якого, на його думку, стало щорічне проходження з 2014 по 2020 роки стаціонарного лікування у неврологічному, терапевтичному, інфарктному відділенні Міської клінічної лікарні № 27 у м. Харків.
 
Факт заподіяння моральної шкоди обґрунтовує розкраданням його коштовного майна і коштовного будівельного обладнання (металеві ліси), що тимчасово залишене без нагляду внаслідок його перебування у 2008-2010 роках у СІЗО № 27 та вчинено групою правоохоронців Київського району м. Харкова, які не провели дії, спрямовані на охорону його майна, та здійснили мародерство і рейдерське захоплення майна.
 
Ураховуючи викладене, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 610 125,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, що складається з 552 500,00 грн моральної шкоди із розрахунку по 6 500,00 грн за кожен з 85 місяців та грошових коштів на відшкодування санаторного лікування у сумі 57 625,00 грн.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що неправомірні рішення та бездіяльність слідчих прокуратури Харківської області та Територіального управління Державного бюро розслідувань завдали моральних страждань ОСОБА_1, які виразилися у зміні його нормального життєвого ритму та вимагали від нього зусиль щодо відновлення своїх прав, розмір яких, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд оцінив у 5 000,00 грн, які стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційні скарги Харківської обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань задоволені частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року змінено. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,5 000,00 грн.
 
Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду щодо визначення розміру моральної шкоди, який є необхідним і достатнім, доведеним і таким, що підлягає стягненню з відповідача, враховуючи принцип розумності і справедливості. Змінюючи резолютивну частину рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
 
24 листопада 2022 року Харківська обласна прокуратура звернуласядо Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду                м. Харкова від 07 жовтня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 610 125,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року та постанова Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року не підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                                від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня     2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний