Справа № 454/4971/21                                Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1364/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Іванової О.О.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року адвокат Матвійчук Г.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на корись ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частину всіх видів його доходу щомісячно та зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на корись ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частину всіх видів його доходу щомісячно.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сукупний розмір аліментів становить 1/2 частину його заробітку, в той час, як законом передбачено, що аліменти на двох дітей повинні становити 1/3 частину доходів.
Позивач також вказував 2016 року позивач не має постійного заробітку, отримує мінливий і нестійкий дохід від тимчасових заробітків, що призводить до накопичення заборгованості по сплаті аліментів. 
Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. судового збору.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем заявлено позов про зміну розміру аліментів не з огляду на народження іншої дитини, а з огляду на те, що з нього стягуються аліменти за двома рішеннями суду і їх розмір є значно вищим від визначеного законом на двох дітей в єдиній частці.
Вказує, що ОСОБА_1 не ухиляється від обов`язку утримання дітей та по мірі наявності коштів не допускає заборгованості за аліментами, оскільки, останній не має сталого заробітку розмір аліментів визначається виконавчою службою відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України із середньої заробітної плати для працівників даної місцевості, що становить орієнтовно 12000,00 грн. та відповідно по 3000,00 грн. на місяць на кожну дитину та 6000,00 грн в сукупності , в той час як розмір стягнення мав би складати в сукупності 4000,00 грн. на обох дітей (по 2000,00 грн. на кожну дитину) та не є меншим від встановленого державою мінімального розміру чи мінімального прожиткового рівня для відповідного віку, а навпаки майже вдвічі перевищує його.
На думку скаржника покликання суду на те, що ОСОБА_1 , проходить службу в Збройних силах України, отримує стабільний та високий дохід, що свідчить про покращення його матеріального становища, не заслуговує на увагу позаяк, його було признавало на строкову військову службу після звернення до суду зазначеним позовом, по загальній мобілізації, після початку повномасштабної війни в Україні, термін закінчення якої не визначений, що не може розглядатися як джерело постійного доходу
Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення. Яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду 22 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення – 03 жовтня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 квітня 2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 березня 2021р. присуджено стягувати з позивача на користь ОСОБА_4 на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
17 вересня 2021р. відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 09 березня 2021р.
З розрахунку встановлено, що за період з квітня 2015 року по жовтень 2021 року позивачу нараховано аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 149 928,90грн, з яких він сплатив 87 377,01 грн. та станом на 31 жовтня 2021р. заборгованість останнього становить 62 551,89грн.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.
Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.
На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. 
Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є молодою особою, має нормальний стан здоров`я, так як в нього відсутні хронічні захворювання, які можуть бути перешкодою для його працевлаштування, на даний час проходить службу в Збройних силах України та отримує високий дохід. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.
Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено погіршення його майнового стану належними та допустимими доказами, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від стосунків з іншою жінкою, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 квітня 2013 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 березня 2021р. зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини спільного з ОСОБА_3 сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме його інтересам, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.