Номер провадження: 22-ц/813/7458/22 
Справа № 495/9487/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/9487/21
Провадження номер: 22-ц/813/7458/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Прийомової О.Ю. 19 травня 2022 року, повний текст рішення складений 20 травня 2022 року,

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі - ј з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, починаючи з дня подання заяви і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16.01.2007 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина – ОСОБА_3 , 2003 року народження.
До досягнення повноліття відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31.05.2019 року по справі № 495/1759/19.
На теперішній час син зарахований на денну форму навчання Одеського державного університету внутрішніх справ, для здобуття освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю «Право» і є курсантом І курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів досудового розслідування, орієнтовний термін закінчення навчання – липень 2025 року.
Позивачка зазначає, що син не перебуває на повному державному забезпеченні. Період навчання потребує значних матеріальних витрат, а саме - витрат на придбання канцелярського приладдя, підручників, транспортні витрати тощо. У зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги.
Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу дитині відмовляється надавати, хоча має таку можливість. 
Позивачка зазначає, що відповідач є працездатним, аліменти нікому не платить, отримує дохід від трудової діяльності. Отже, має можливість сплачувати аліменти у розмірі – ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 1 – 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що згідно відомостей з офіційного сайту ОДУВС, факультет, на якому навчається ОСОБА_4 , є бюджетним, з державним забезпеченням житлом, харчуванням, форменим одягом, виплатою стипендії тощо. Таким чином, вважає, що їх син матеріально забезпечений на рівні не меншому, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та стан здоров`я сина є задовільним. Відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває троє непрацездатних осіб, його малолітні діти та дружина. Крім того, він не має власного житла, відсутнє й будь-яке рухоме та нерухоме майно. Стан свого здоров`я оцінює як незадовільний. Малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я перебуває на Д-обліку.
ОСОБА_2 зазначає, що за станом здоров`я та матеріальним станом на даний час не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який в період навчання перебуває на державному забезпеченні (а. с. 29 - 31).

2.3 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду

Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 19 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час продовжує навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ у розмірі - 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.11.2021 року і до закінчення навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі - 992,40 грн. на користь держави.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України.
В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що син сторін – ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягнувши повноліття, продовжує навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до довідок, наданих сторонами,  ОСОБА_3  на дистанційному навчанні отримує тільки грошове забезпечення у розмірі -  343, 82 грн. на місяць, на повному державному забезпеченні, яке передбачене чинним законодавством, останній не перебуває. Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_3  дійсно вже не є дитиною, що вказує на неможливість призначення на його користь аліментів у розмірі не нижче 50 % прожиткового мінімуму як дитині відповідного віку. Судом враховано, що відповідач – батько  ОСОБА_3  є працездатною особою, між тим на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, одна з яких перебуває на Д-обліку. Виходячи з вищезазначеного, суд вважав за можливе позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити частково(а. с. 68 - 70).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) позивачкою не було доведено та не надано доказів щодо наявності потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням повнолітнього сина. Син - ОСОБА_3 навчається на бюджетному факультеті, на період навчання забезпечений житлом, харчуванням та форменим одягом, отримує стипендію. Під час канікул так і під час дистанційного навчання витрати на навчання відсутні, або є незначними, що повністю покриваються грошовим забезпеченням, яке отримує курсант; 2) судом не було враховано практику Верховного Суду, викладену в постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17; 3) судом не було враховано, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу за станом свого здоров`я та перебування на його утриманні малолітніх дітей та непрацездатної дружини (а. с. 74 - 78).

2.6 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення. Зазначає, що помилковими є доводи апелянта, про недоведеність наявності потреби у матеріальній допомозі. Розмір стипендії сина є незначним та не покриває транспортні витрати, витрати на інтернет у зв`язку з дистанційним навчанням. Крім того, у період перебування на дистанційному навчанні, син не перебуває на повному речовому, продовольчому забезпеченні за рахунок державного бюджету, а навпаки перебуває на утриманні позивачки. Стан здоров`я та діагнози відповідача, на які останній посилається, не позбавляють його працездатності. Відповідачем не було надано суду доказів важкого матеріального становища (а. с. 94 - 97).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2022 року(а. с. 85 - 85 зворотна сторона).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. 
Матеріали справи містять відомості про отримання ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги (а. с. 90).
12.10.2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 94 – 97).
01.11.2022 року від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення (а. с. 99 – 101).
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про розгляд справи в апеляційному суді.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.11.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі. 16.01.2007 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а. с. 8).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (а. с. 9).
До досягнення повноліття відповідач повинен був сплачувати аліменти за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31.05.2019 року справа № 495/1759/19 (а. с. 11 - 13).
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до довідки № 3/2/1786 від 05.11.2021 року, виданої Відділом кадрового забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_3 дійсно з 16 серпня 2021 року зарахований на денну фору навчання (наказ ОДУВС від 11.08.2021 № 192 о/с) до Одеського державного університету внутрішніх справ, ІV рівня акредитації, для здобуття освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю «Право», та на теперішній час є курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів досудового розслідування, орієнтовний термін закінчення навчання - липень 2025 року. ОСОБА_3 на повному державному забезпеченні, яке передбачено чинним законодавством, не перебуває (а. с. 10).
Відповідно до довідки про доходи № 211, наданої ОСОБА_3 , він дійсно навчається у Одеському державному університеті внутрішніх справ, загальна сума доходу з 1 січня 2022 року по 31 березня 2022 року складає – 1 031 грн. 46 коп (січень – 343, 82 грн; лютий 2022 року – 343, 82 грн; березень 2022 рік – 342,82 грн.) (а. с. 55).
У наданій відповідачем довідці зазначено, що рядовий поліції ОСОБА_3 грошовим забезпеченням, житлом, харчуванням та форменим одягом на час навчання забезпечений. Однак, на час дистанційного навчання та канікулярної відпустки рядовий поліції ОСОБА_3 отримував тільки грошове забезпечення (а. с. 60).
Згідно з інформацією, викладеною у довідці № 21/12/1 від 21.12.2021 року, відповідач - ОСОБА_2 працює в СПД ОСОБА_6 на посаді збиральника меблів (неповна зайнятість), та його дохід за 12 місяців становив - 31 761,15 грн. (а. с. 33).
Відповідачем приєднані до матеріалів справи медичні документи про стан його здоров`я, без встановленого діагнозу жодної хвороби.
Матеріали справи містять свідоцтво про шлюб від 08 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а. с. 36).
У відповідача від іншого шлюбу народилось двоє дітей, які станом на час розгляду справи є малолітніми, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 34, 35).
Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

3.4 Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 р. батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Колегія суддів звертає увагу, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_6 , займає посаду - збиральник меблів, неповна зайнятість, та розмір його доходу за 2021 рік складає - 31 761,15 грн. (а. с. 33).
При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146. 
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6 1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. 
Суд враховує наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.
При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.
Колегія суддів звертає увагу, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
У контексті обставин цієї справи, суд враховує можливість утримання батьками повнолітньої дитини.
ОСОБА_8 є курсантом денної форми навчання факультету підготовки фахівців для підрозділів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ, IV рівня акредитації, орієнтовний термін закінчення навчання липень 2025 року.
ОСОБА_8 на повному державному забезпечені, яке передбачене чинним законодавством, не перебуває, що підтверджується виданою відділом кадрового забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ довідкою (а. с. 10).
Відповідно до частини другої статті 199 СК України, право на утримання повнолітніх дочки, сина припиняється у разі припинення ними навчання. 
Син відповідача – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжує навчатись в Одеському державному університеті внутрішніх справ, та отримує грошове забезпечення, однак на повному державному забезпечені не перебуває. 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.
За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6 1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Нормами СК України, передбачено принцип рівності прав
та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягнувши повноліття, продовжує навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, оскільки відповідно до наданих сторонами довідок ОСОБА_8 на дистанційному навчанні отримує тільки грошове забезпечення у розмірі - 343,82 грн. на місяць, на повному державному забезпеченні, яке передбачене чинним законодавством, не перебуває.
Також колегія суддів враховує, що у зв`язку з навчанням не має можливості офіційно працевлаштуватись та для життєдіяльності потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, на яких такий обов`язок покладається ст. 199 СК України.
Колегія суддів враховує, що  відповідач є працездатною особою, між тим на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, одна з яких перебуває на Д-обліку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи вищевказане, підлягають стягненню аліменти на навчання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом, та до закінчення навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_8 , 2003 року народження, двадцяти трьох років.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому вона не підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 у суду апеляційної інстанції відсутні. 

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2022 року– залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе