ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/13605/21 пров. № А/857/9795/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі №380/13605/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – ОСОБА_2 ,
час ухвалення рішення – 23.05.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                         в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати йому на день звільнення 09 липня 2018 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2018 роки та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 – 2018 роки; визнати протиправними дії відповідача у частині виплати йому допомоги на оздоровлення у квітні 2017 року, передбаченої п.1 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, підйомної допомоги у лютому та березні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у квітні 2017 року та підйомну допомогу у лютому та березні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889; визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період з січня 2017 – червень 2017 року у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію з січня 2017 року по червень 2017 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з 2012 – 2017 рр. у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум винагороду за бойове чергування за період з 2012 – 2017 рр. згідно додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” із розрахунку 4% за бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30% посадового окладу на місяць.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з січня 2017 по червень 2017 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію за період з січня 2017 року по червень 2017 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати   ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з 2012 – 2017 роки у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1  винагороду за бойове чергування за період з січня 2012 року по липень 2012 року включно, з жовтня 2012 року по листопад 2012 року включно, за січень 2013 року, за червень 2013 року, за січень 2014 року, з квітня 2014 року по серпень 2014 року включно, за жовтень 2014 року, за грудень 2014 року, з січня 2015 року по лютий 2015 року включно, з листопада 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року по квітень 2016 року включно, з  січня 2017 року по червень 2017 року включно у розмірі 30% посадового окладу на місяць відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум. Визнано протиправною дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у квітні 2017 року, передбаченої п.1 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та підйомної допомоги у лютому 2017 року та березні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у квітні 2017 року та підйомну допомогу у лютому 2017 року та березні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2018 роки. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 – 2018 роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до постанови КМУ №1294 від 07 листопада 2007 року, наказів ДПС України та додатку 25 до вказаної постанови позивачу нараховувалась та виплачувалась надбавка за кваліфікацію, що становить 2,5 % посадового окладу позивача, а тому підстави для задоволення позовної вимоги щодо виплати надбавки за кваліфікацію у розмірі 50 % відсутні. Зазначає, що відповідно до вищевказаних правових актів позивачу нараховувалась та виплачувалась винагорода за бойове чергування (бойову службу), що становить 5% посадового окладу та вказує, що розмір такої винагороди залежить від розміру затвердженого фонду грошового забезпечення. Звертає увагу, що одноразові виплати: виплата допомоги на оздоровлення та підйомна допомога не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійними видами виплат, які здійснюються за певних умов. Крім того, зазначає, що допомога на оздоровлення виплачена позивачу у квітні 2016 року та підйомна допомога виплачена у лютому і березні 2017 року, а з позовом в суд позивач звернувся у серпні 2021 року, тобто із значним пропуском строку, що свідчить про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Вказує, що позивач має статус учасника бойових дій та йому належить до виплати компенсація за невикористану додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за період з 2017 по 2018 рік терміном 28 календарних днів, в такі виплату проведено у березні 2020 року. Звертає увагу, що нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої абз.1 п.4 ст.10-1 Закону 2011-ХІІ унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ, і навпаки та зазначає, що з настанням особливого періоду ( на даний час в Україні воєнний стан) припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (І категорї) ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 червня 2018 року №148-ОС прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі п.“а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.1 ч.6 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” з урахуванням п.п. “ї” (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом 2 ч.3 ст.23 цього Закону) п.1 ч.8 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” та від 09 липня 2018 року №173-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Зі змісту особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 виплачено ОСОБА_1 : у лютому 2017 року підйомну допомогу у розмірі 5080, 00 грн; у березні 2017 року підйомну допомогу у розмірі 5080, 00 грн; у квітні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5248, 50 грн; у період з січня 2017 року по червень 2017 року включно надбавку за кваліфікацію у розмірі 18,50 грн, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року (2 клас – 5 відсотків посадового окладу); у період з січня 2012 року по липень 2012 року включно, з жовтня 2012 року по листопад 2012 року включно, у січні 2013 року, у червні 2013 року, у січні 2014 року, з квітня 2014 року по серпень 2014 року включно, у жовтні 2014 року, у грудні 2014 року, з січня 2015 року по лютий 2018 року включно, з листопада 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року по квітень 2016 року включно, з  січня 2017 року по червень 2017 року включно винагороду за бойове чергування у розмірі 5 %. 
ОСОБА_1 звернувся в суд з відповідним позовом з підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) протиправно: виплачено надбавку за кваліфікацію у розмірі 50% від розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року; виплачено винагороду за бойове чергування у розмірі 50 % від мінімально встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року; грошову допомогу на оздоровлення у квітні 2017 року та підйомну допомогу у лютому 2017 року та березні 2017 року обчислено без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889; не виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2018 роки.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 29 червня 2008 року у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування у розмірі установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпунктів 3.13.1 пункту 3.13, 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 розділу ІІІ Інструкції №425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року, однак відповідач всупереч вищезазначеним нормам права виплату позивачеві надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування здійснював у розмірі 50% від розміру установленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року, що свідчить про протиправність його дій у відповідній частині, а тому вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавку за кваліфікацію за період з січня 2017 року по червень 2017 року включно та винагороду за бойове чергування за період з січня 2012 року по липень 2012 року включно, з жовтня 2012 року по листопад 2012 року включно, за січень 2013 року, за червень 2013 року, за січень 2014 року, з квітня 2014 року по серпень 2014 року включно, за жовтень 2014 року, за грудень 2014 року, з січня 2015 року по лютий 2015 року включно, з листопада 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року квітень 2016 року включно, з  січня 2017 року по червень 2017 року включно відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо перерахунку винагороди за бойове чергування відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” у період: за грудень 2012 року, з лютого 2013 року по травень 2013 року включно, з липня 2013 року по грудень 2013 року включно, з лютого 2014 року по березень 2014 року включно, за вересень 2014 року, за листопад 2014 року, з березня 2015 року по жовтень 2015 року, з жовтня 2016 року по грудень 2016 року включно, оскільки у ці періоди позивач не отримував винагороду за бойове чергування; а з серпня 2012 року по вересень  2012 року включно та з травня 2016 року по вересень 2016 року, оскільки у ці періоди позивач проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у НОМЕР_3 прикордонному загоні. Крім того, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення та підйомна допомога, а тому необхідно зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги за 2017 рік із урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відпустка, передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII є пільгою, встановленою для учасників бойових дій, тобто стосується конкретної категорії військовослужбовців, які мають відповідний статус, а відпустка, передбачена ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII, пов`язана з умовами проходження служби та залежить від місцевості, де військовослужбовець проходить службу в конкретний період часу (місцевості з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, проходження військової служби) або відповідної посади, виконання обов`язків за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, тобто такі відпустки є різними за правовою природою і підставами надання та не є взаємозамінними чи взаємовиключними, а тому при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2013 – 2018 роки дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій підлягають задоволенню. 
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
За змістом ч.1 ст.25 Закону України “Про Державну прикордонну службу України” держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.
Ч.3 ст.25 Закону України “Про Державну прикордонну службу України” передбачає, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, цього Закону, інших актів законодавства.
При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За змістом ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року, яка набрала чинності 01 січня 2008 року затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.
Відповідно до п.2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Згідно з п.11 Постанови №1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
З аналізу наведено вище вбачається, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
За змістом п.7 Постанови №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.
Як вбачається зі змісту особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік Львівським прикордонним загоном виплачено ОСОБА_1 : за період з січня 2017 року по червень 2017 року включно надбавку за кваліфікацію у розмірі 18,50 грн, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року (2 клас – 5 відсотків посадового окладу); у період з січня 2012 року по липень 2012 року включно, з жовтня 2012 року по листопад 2012 року включно, у січні 2013 року, у червні 2013 року, у січні 2014 року, з квітня 2014 року по серпень 2014 року включно, у жовтні 2014 року, у грудні 2014 року, з січня 2015 року по лютий 2018 року включно, з листопада 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року по квітень 2016 року включно, з  січня 2017 року по червень 2017 року включно винагорода за бойове чергування у розмірі 5 %, що становить 50% від мінімально встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року (від 10 до 30 відсотків посадового окладу). 
При цьому, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру відповідно до пункту 7 Постанови №1294.
Разом з тим, на виконання пункту 2 Постанови №1294 20 травня 2008 року наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності 29 червня 2008 року (далі - Інструкція № 425).
Відповідно до пп.3.13.1 п.3.13. розділу ІІІ Інструкції №425 особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу;
Згідно з пп.3.17.1 - 3.17.7 п.3.17 цього Розділу військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.
З аналізу наведеного вище вбачається, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, а тому з 29 червня 2008 року – дати набрання законної сили Інструкції №425 виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови №1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування виплачується у розмірах встановлених цією Інструкцією №425.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, з 29 червня 2008 року у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування у розмірі установленому у додатках 25-28 до Постанови №1294 та підпунктів 3.13.1 пункту 3.13, 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що з 29 червня 2008 року у відповідача існував обов`язок щодо  виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування у розмірі установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпунктів 3.13.1 пункту 3.13, 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року, однак відповідач всупереч вищезазначеним нормам права виплату позивачеві надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування здійснював у розмірі 50% від розміру установленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року, що свідчить про протиправність його дій у відповідній частині, а тому вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавку за кваліфікацію за період з січня 2017 року по червень 2017 року включно та винагороду за бойове чергування за період з січня 2012 року по липень 2012 року включно, з жовтня 2012 року по листопад 2012 року включно, за січень 2013 року, за червень 2013 року, за січень 2014 року, з квітня 2014 року по серпень 2014 року включно, за жовтень 2014 року, за грудень 2014 року, з січня 2015 року по лютий 2015 року включно, з листопада 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року квітень 2016 року включно, з  січня 2017 року по червень 2017 року включно відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” з врахуванням виплачених сум.
Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо перерахунку винагороди за бойове чергування відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” у період: за грудень 2012 року, з лютого 2013 року по травень 2013 року включно, з липня 2013 року по грудень 2013 року включно, з лютого 2014 року по березень 2014 року включно, за вересень 2014 року, за листопад 2014 року, з березня 2015 року по жовтень 2015 року, з жовтня 2016 року по грудень 2016 року включно, оскільки у ці періоди позивач не отримував винагороду за бойове чергування; а з серпня 2012 року по вересень  2012 року включно та з травня 2016 року по вересень 2016 року, оскільки у ці періоди позивач проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у НОМЕР_3 прикордонному загоні.
Доводи апелянта в цій частині колегія судддів відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами.
Щодо висновків суду першої інстанції в частині позовних вимог про перерахунок грошової допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, то колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
За змістом п.1 ст.10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20 травня 2008 року №425 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року №537/15228 (далі - Інструкція № 425).
Відповідно до пп.3.7.1 п.3.7 Інструкції №425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з абз.1 ч.3 ст.9-1 Закону №2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
За змістом п.1, 2 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх cправ України 19 серпня 2016 року №848 військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Залежно від посади, на яку призначено військовослужбовця або яку він займав до дня прибуття органу (підрозділу) Держприкордонслужби до нового пункту постійної дислокації, розмір підйомної допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія). До підйомної допомоги не включаються винагорода за бойове чергування, щомісячна додаткова грошова винагорода і морське грошове забезпечення.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу виплачено ІНФОРМАЦІЯ_5 у лютому 2017 року підйомну допомогу у розмірі 5080, 00 грн, у березні 2017 року підйомну допомогу у розмірі 5080, 00 грн та у квітні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5248, 50 грн.
Зі змісту особистої картки грошового забезпечення позивача за 2017 рік підтверджується та не заперечується відповідачем, що до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено грошову допомогу на оздоровлення у квітні 2017 року та підйомну допомогу у березні 2017 року та у квітні 2017 року не включено до складу місячного грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №889.
При цьому, відповідач, як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися нарахування позивачеві грошової допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, покликається на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02 лютого 2016 року №73, відповідно до п.8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Разом з тим, відповідно до п.2 Інструкції №73 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Згідно з п.8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, застосовуючи вищенаведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
За змістом ч.4 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення та підйомна допомога, а тому необхідно зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги за 2017 рік із урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.
Колегія суддів доводи апелянта в цій частині відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами.
Щодо висновків суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період 2013-2018 роки, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Ст.4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з п.8 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абз.3 п.14 ст.10-1 цього Закону передбачає, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п.17 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з п.18 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до п.19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п.17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Разом з тим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно з абз.3 п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
З аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.
Відповідно, нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, і навпаки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 березня 2021 року у справі № 520/7314/2020.
З матеріалів справи вбачається, що позивач впродовж 2013 - 2018 років проходив військову службу на посадах, які надають право на щорічну додаткову відпустку передбачену п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, і відповідачем цей факт не заперечується, разом з тим така відпустка ОСОБА_1 не надавалася у зв`язку з настанням особливого періоду. 
Разом з тим, з витягу з наказу №95-ос від 18 березня 2020 року вбачається, що позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 14 червня 2017 року по 09 липня 2018 року за 28 календарних днів, відповідно до п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а також п.8 розділу V МВС України від 25 червня 2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України» (а.с.54).
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про призначення та виплату позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період 2017-2018 роки, оскільки у вказаному періоді позивач фактично обрав вид додаткової щорічної відпустки як учасник бойових.
Доводи апеляційної скарги в частині компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період 2017-2018 роки є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції в цій частині з вищенаведених мотивів. 
Разом з тим, з врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2016 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу  компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 – 2016 роки.
При цьому, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі №380/13605/21 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані додаткові дні відпустки передбачені ч.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01 серпня 2012 року за період 2017 – 2018 роки з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення; в решті суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.242, 243, 250, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі №380/13605/21 в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2018 роки та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 – 2018 роки скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та викласти абз.8 та 9 резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2016 роки. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 – 2016 роки. 
У задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити».
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі №380/13605/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2022 року.