СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року                                    м. Харків                        Справа № 922/3534/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Чернота Л.Ф.
за участю секретаря судового засідання  Склярука С. І.
за участю представників сторін
від позивача  - адвокат Чеботарьов В.В.
від відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю  “Торговий Дім “Фідлайф” (вх.№3723 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі № 922/3534/21 (повний текст рішення складено та підписано 10.11.2021, Сальнікова Г.І.)
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю “Авантіагро”, м.Київ	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Фідлайф”, м.Харків	
про  	стягнення 410178,08 грн	
ВСТАНОВИВ:

          На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантіагро" до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фідлайф" про стягнення 410178,08 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 400 000,00 грн., пеня у розмірі 8195,89 грн., 3 % річних у розмірі 1582,19 грн. та інфляційні витрати у розмірі 400,00 грн (а.с.1-9). 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором постачання товару №1089 від 07.09.2020 в частині повної та своєчасної оплати вартості товару. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі №922/3534/21 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фідлайф" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантіагро" основну заборгованість у розмірі 400 000,00 грн., пеню у розмірі 6564,09 грн., 3 % річних у розмірі 1514,79 грн., інфляційні витрати у розмірі 400,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 6127,18 грн. В задоволенні решти позову  відмовлено (а.с.97-106). 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт прострочення виконання договору постачання та встановив, що відповідачем сплачено на розрахунковий рахунок постачальника частину вартості поставленого товару. Натомість доказів належного виконання відповідачем умов договору постачання товару №1089 від 07.09.2020  та умов Специфікації №2 від 04.06.2021 в частині повної та своєчасної сплати заявленої до стягнення основної заборгованості у розмірі 400 000,00 грн відповідачем суду не надано, а отже суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 400 000 грн основного боргу. 
Також, нараховані та заявлені до стягнення позивачем 3% річних. Суд встановив, що розрахунок 3 % річних у розмірі 1582,19 грн виконано арифметично невірно. Здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних, суд зазначив, що належною до стягнення 3 % річних  є сума у розмірі 1514,79 грн. Водночас, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем інфляційних витрат у розмірі 400,00 грн, суд визнав їх обґрунтованими. Щодо розрахунку правильності нарахування позивачем пені, судом встановлено, що дане нарахування виконано арифметично невірно. Здійснивши власний розрахунок заявленої до стягнення пені суд встановив, що правомірною та арифметично вірною до стягнення є пеня у розмірі 6564,09 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, 03.12.2021 року відповідач, ТОВ “Торговий дім “Фідлайф” звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, разом з клопотанням про поновлення строку, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі № 922/3534/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ “Авантіагро” до ТОВ “ТД “Фідлайф” про стягнення заборгованості у повному обсязі.  
Скаржник вважає, що рішення господарського суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Апелянт зазначає, що умовами п.4.1 договору оплата постачаємого   постачальником товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у чинному договорі на підставі отриманих від постачальника рахунків та на умовах зазначених у підписаних специфікаціях.
Таким чином, умовами договору сторони передбачили, що оплата може бути здійснена лише за наявності рахунку, який позивач зобов`язаний передати відповідачу.
 Однак позивачем не доведено, що такий рахунок передавався від позивача, більш того до позовної заяви не надано копії жодного рахунку.
Відсутність факту передачі відповідачу рахунку підтверджується тим, що позивачем не надано доказів такої передачі.
Тобто не надано ані опису вкладення у цінний лист, яким би рахунок був направлений, ані супровідного листа з підписом уповноваженої особи відповідача, яка безпосередньо отримала цей документ від представника позивача.
Крім того, п.2.7 договору визначено, що постачання товару вважається здійсненим з моменту передачі постачаємого товару покупцю разом з усіма товаросупроводжувальними документами. 
Наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків не є доказом наявності у відповідача заборгованості в розмірі, визначеної позивачем за договором.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 року визначено колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Барбашова С.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3534/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги,   до надходження матеріалів справи.
Господарським судом Харківської області на виконання ухвали суду від 07.12.2021 надіслано матеріали справи № 922/3534/21, які надійшли до Східного апеляційного господарського суду 10.12.2021.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 поновлено ТОВ “Торговий Дім “Фідлайф” процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021  у справі № 922/3534/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Фідлайф” на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі № 922/3534/21. Встановлено учасникам справи строк до 10.02.2022 року включно, для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи та заяв, клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги.
           Призначено справу до розгляду на 02.03.2022 о 14:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.
           Зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі № 922/3534/21. 
У строк, встановлений судом на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі №922/3534/21 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.141-143).
          Відзив розглянутий судом апеляційної інстанції та долучений до матеріалів справи.
       Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
З урахуванням викладеного, судове засідання, призначене на 02.03.2022 не відбулося. 
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2022, у зв`язку з відпусткою судді Барбашової С.В. для розгляду справи №922/3534/21 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Радіонова О.О., суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 із посиланням на вищевказані обставини, а також на перебування Харківської міської територіальної громади в районі проведення воєнних (бойових) дій – згідно із відповідним Переліком територіальних громад, затвердженим Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України – було відкладено розгляд даної справи, доведено до відома учасників справи, що дата наступного відкритого судового засідання з розгляду справи буде визначена після усунення обставин, що становлять загрозу та небезпеку життю і здоров`ю учасників судового процесу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ТОВ «ТД «Фідлайф» відбудеться 31.08.2022 о  15:00 год. 
У судовому засіданні 31.08.2022 в режимі відеоконференції  був присутній представник позивача. Представник апелянта  31.08.2022 у судове засідання не прибув та не забезпечив явку уповноваженого представника.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 судове засідання  у даній справі було відкладено на 19.10.2022 о 15-15 год. у зв`язку з відсутністю доказів отримання апелянтом копії ухвали апеляційного господарського суду про призначення  судового засідання на зазначену дату, та, відповідно, доказів належного повідомлення чи обізнаності ТОВ «Торговий дім «Фідлайф» про дату та час призначеного судового засідання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 задоволено клопотання представника позивача, адвоката Чеботарьова В.В. про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі №922/3534/21, яке відбудеться 19 жовтня 2022 о 15-15 год. в залі судового засіданні № 131 в режимі відеоконференції.
Позивач у судове засідання 19.10.2022 в режимі відеоконференції з`явився та підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, які просив задовольнити. 
Відповідач у судове засідання 19.10.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 12     ст. 270 ГПК України     неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася     судом обов`язковою. 
Відповідно до вимог ст. ст.     222,     223 ГПК    України     судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу     та складено протокол судового засідання.
Відповідно до ч.1     ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд  апеляційної інстанції встановив наступне.
07.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авантіагро" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фідлайф" (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір постачання товару №1089  (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується передавати у власність покупцю сировину для виробництва комбікорму у подальшому - товар у кількості та в асортименті у відповідності до підписаних специфікацій, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору (а.с.14-17).
Умовами п. 1.2. Договору сторони погодили, що вартість договору приблизно складає 5000000,00 (п`ять мільйонів) гривень у т.ч. ПДВ 20%.
Пунктом 2.1. Договору сторони визначили, що передача товару здійснюється на умовах, що зазначаються сторонами у підписаних специфікаціях, у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером договору, а також тих особливостей, що випливають із умов договору.
Відповідно до п. 2.2. Договору, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами на складі покупця, що зазначається у підписаних сторонами специфікаціях. 
Умовами п. 2.3. Договору визначено, що строк постачання товару зазначається сторонами у підписаних специфікаціях. 
Пунктом 2.4. Договору визначено, що постачання кожної партії товару повинно супроводжуватися наступними товаросупроводжувальними документами: видаткова накладна на партію товару; товарно-транспортна накладна на партію товару. 
Умовами пунктів 2.5, 2.6. Договору передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту його фактичної передачі покупцю (перевізнику покупця), у відповідності до узгоджених сторонами умов постачання, визначених у підписаних специфікаціях. Датою постачання товару вважається дата зазначена у видатковій накладній. 
Згідно з п. 2.7 Договору постачання товару вважається здійсненим з моменту передачі постачаємого товару покупцю разом з усіма товаросупроводжувальними документами (п. 2.4 Договору) та документами, які підтверджують якість товару поставленого товару (п. 3.2 Договору). При ненаданні постачальником таких документів, покупець має право відмовитись від прийняття такого товару до надання постачальником відповідних документів.
Відповідно до пункту 4.1 Договору оплата постачаємого постачальником товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у чинному договорі на підставі отриманих від постачальника рахунків та на умовах зазначених у підписаних специфікаціях. Днем оплати вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку покупця на користь постачальника. 
Умовами п. 9.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 
Відповідно до Специфікації №2 від 04.06.2021, як додатку до договору постачання товару №1089 від 07.09.2020, постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити наступну партію товару - сировину для виробництва комбікорму: шрот соєвий, 30 тн, ціна з ПДВ - 19302,00 грн., ціна з ПДВ - 579060,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 96510,00 грн (а.с.18). 
Також, умовами Специфікації сторони погодили вид транспорту та базис постачання товару. Так, вид транспорту та базис постачання: автотранспорт, DDP склад покупця - Луганська обл., Кремінський р-н., с. Бараниківка, вул. Зарічна, 124 (згідно - Інкотремс-2010). Вантажоотримувач - ТОВ "ТД "Фідлайф". Приймання товару здійснюється силами і за рахунок покупця. Транспорті витрати за рахунок постачальника. 
Згідно умов Специфікації строк постачання товару: до 15 червня 2021 року, включно. Порядок та строки оплати товару: перерахування 100% вартості партії товару на поточний рахунок постачальника на наступних умовах: 80 % вартості товару протягом двадцяти одного календарного дня з моменту постачання кожної окремої партії, та 20% решти суми вартості товару оплачується покупцем протягом двох банківських днів після надання податкової накладної, складеної в електронній формі з дотримання умов щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством. 
Позивачем у позовній заяві наголошено, що на виконання взятих на себе договірних зобов`язань постачальником було поставлено на адресу покупця партію товару - шрот соєвий у кількості 25,18 т., загальною вартістю 486024,36 грн з ПДВ відповідно до видаткової накладної №57 від 11.06.2021 року (а.с.19).
Однак, у порушення умов договору постачання товару №1089 від 07.09.2020 відповідач за поставлений товар своєчасно та в повному обсязі не розрахувався. 
Відповідно до п. 6.1. Договору, сторони дійшли згоди, що усі спори між сторонами вирішуються згідно ст. 222-223 ГК, а саме шляхом надання претензії. Спори, в яких не було досягнуто згоди, розв`язуються у відповідності до законодавства України у Господарському суді. 
З матеріалів справи вбачається, що з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, 26.07.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення заборгованості у розмірі 400 000,00 грн та виконання зобов`язань за договором постачання товару №1089 від 07.09.2020 року, яка залишилася з боку відповідача без відповіді та задоволення (а.с.  29-33). 
Оскільки, вищезазначені вимоги позивача залишились без задоволення, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.    
У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання    на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вірно зазначено господарським судом  матеріали справи свідчать, що спір між сторонами по даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором постачання товару №1089 від 07.09.2020 в частині повної та своєчасної оплати вартості товару, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантіагро" на виконання умов п. 1.1 договору постачання товару №1089 від 07.09.2020 передало у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фідлайф" товар - шрот соєвий у кількості 25,18 тон, загальною вартістю 486024,36 грн з ПДВ, що підтверджується доданою позивачем до матеріалів справи належним чином засвідченою копією видаткової накладної №57 від 11.06.2021 року (а.с. 19). 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем складено відповідну податкову накладну №3 від 11.06.2021, яка була зареєстрована в ЄРПН 30.06.2021 за №9175228020 (а.с. 20-21). 
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем в порушення умов договору не було надано документів, які підтверджують якість поставленого товару, а на його думку  постачання товару не відбулося, про що посилається на відмітку копії товарно-транспортної накладної №10/06-01 від 10.06.2021 року. Таким чином, подані позивачем документи не є належними доказами наявності заборгованості відповідача, так як відповідач був позбавлений саме з вини позивача здійснити оплату за договором постачання у відповідності до його умов. 
Колегія суддів не приймає до уваги ці доводи відповідача та зазначає наступне.
Як вбачається із умов п. 2.7 Договору, постачання товару вважається здійсненим з моменту передачі постачаємого товару покупцю разом з усіма товаросупроводжувальними документами та документами (п. 2.4. Договору), які підтверджують якість поставленого товару (п. 3.2 Договору). 
При ненаданні постачальником таких документів, покупець має право відмовитись від прийняття такого товару до надання постачальником відповідних документів.
Відповідно до п. 3.2 Договору якість кожної партії товару, що постачається, повинна бути підтверджена наступними документами: якісним посвідченням, сертифікатом відповідності – у випадку необхідності у відповідності з вимогами діючого в Україні законодавства, іншими документами, які підтверджують якість та/або безпеку постачаємого постачальником товару.
Зі змісту п. 2.5 Договору слідує, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту його фактичної передачі покупцю (перевізнику покупця) у відповідності до узгоджених сторонами умов постачання, визначених у підписаних Специфікаціях. 
Отже, сторони погодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до відповідача в момент передачі йому товару від позивача. А відтак, перехід права власності вимагає від покупця виконання обов`язку щодо оплати вартості поставленого йому товару. 
Суд першої інстанції вірно зауважив, що зазначена видаткова накладна №57 від 11.06.2021, свідчить про перехід права власності на товар від постачальника до покупця, підписана з боку постачальника та покупця, підписи яких скріплено печатками. 
Крім того, умовами договору сторони погодили, що при ненаданні постачальником зазначених у п. 3.2 Договору документів, покупець має право відмовитись від прийняття такого товару до надання постачальником відповідних документів.
Натомість в матеріалах справи відсутні докази відмови скаржника від прийняття товару, поставленого згідно видаткової накладної №57 від 11.06.2021 або повернення такого товару. 
Також відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогою надати документи, визначені п. 3.2 договору. 
Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином, беручи до уваги погоджені сторонами умови договору постачання товару №1089 від 07.09.2020, де сторони чітко погодили та встановили порядок постачання товару, а також погодили порядок та строк його оплати, у відповідача існує обов`язок зі своєчасної оплати товару у встановлені п. 4.1. Договору та умов Специфікації №2 від 04.06.2021 строки. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання умов договору постачання товару №1089 від 07.09.2020 та умов Специфікації №2 від 04.06.2021 було частково здійснено оплату за поставлений товар у розмірі 86 024,36 грн з ПДВ, з яких: 36024,36 грн сплачено 22.06.2021, 25 000,00 грн сплачено 23.06.2021, 15 000,00 грн сплачено 25.06.2021, 10 000,00 грн сплачено 06.07.2021, про що свідчать належним чином засвідчені копії банківських виписок з особового рахунку позивача та оборотно-сальдовій відомості по рахунку (а.с. 22-28, 34-35). 
Отже, відповідачем сплачено на розрахунковий рахунок постачальника частину вартості поставленого товару. 
Натомість доказів належного виконання відповідачем умов договору постачання товару №1089 від 07.09.2020 та умов Специфікації №2 від 04.06.2021 в частині повної та своєчасної сплати заявленої до стягнення основної заборгованості у розмірі 400 000,00 грн. відповідачем господарському суду не надано. 
Враховуючи наведене, доводи скаржника не відповідають дійсним обставинам справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та свідчать про порушення останнім взятих на себе договірних зобов`язань.
З урахуванням наведеного та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі  400000,00 грн.
Твердження апелянта про те, що він не виконав зобов`язання по оплаті у зв`язку з ненаданням рахунку, колегією суддів відхиляються, оскільки рахунок за своєю природою є документом, який містить тільки платіжні реквізити, тому наявність чи відсутність рахунку не звільняє відповідача від виконання обов`язків по оплаті за поставлений товар за договором. Обов`язок по оплаті товару виникає в силу договірних зобов`язань та не залежить від виставленого рахунку. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від  22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, у справі                           № 915/400/18 від 26.02.2020.
Щодо заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 1582,19 грн та інфляційних витрат у розмірі 400,00 грн, суд зазначає наступне.
Приписами ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).
За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У даному разі, судом встановлено порушення відповідачем умов договору постачання товару №1089 від 07.09.2020 р. в частині виконання свого обов`язку зі своєчасної та повної оплати вартості товару у встановлені п. 4.1. Договору та умов Специфікації №2 від 04.06.2021 строки. 
Господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок  3% річних у розмірі 1582,19 грн. встановив, що  позивачем при розрахунку були допущені арифметичні помилки. 
Здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних, враховуючи обставини справи, наведені законодавчі приписи, а також прострочення відповідачем грошового зобов`язання господарським судом вірно зазначено, що належною до стягнення є 3 % річних у розмірі 1514,79 грн. 
Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем інфляційних витрат у розмірі 400,00 грн, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення  з відповідача інфляційних витрат у розмірі 400,00 грн.
Вирішуючи вимогу про стягнення пені у розмірі 8195,89 грн., господарським судом  зазначено  наступне.
За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).
Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.
Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У даному разі, враховуючи, що відповідачем добровільно, у передбачений законом спосіб, було укладено із позивачем спірний договір постачання товару №1089 від 07.09.2020 у відповідача з`явився обов`язок його виконання з урахуванням погоджених сторонами штрафних санкцій за порушення строків виконання умов договору.
Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення строків оплати, постачальник має право вимагати у покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченого платежу. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені у розмірі 8195,89 грн зазначає, що господарським судом вірно задоволено до стягнення пеня у розмірі 6564,09 грн.
Інші доводи апелянта не спростовують законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду.
Крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 року у справі №922/2534/21 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга  без задоволення.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
24.02.2022 Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 17.05.2022, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 15.08.2022 № 2500-1Х, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” продовжено строк дії воєнного стану в України з 05год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.
Відповідно до ст.26 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.    
На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд апеляцйної інстанції  був вимушений вийти за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого  ч.1 ст.273 ГПК України.
          Керуючись статями  269, 270, 275, 276, 281, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  “Торговий Дім “Фідлайф” на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі №922/3534/21  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 року у справі №922/3534/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

                    Повний текст постанови складено 21.10.2022.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Радіонова

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота