Справа № 465/6761/21                        Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/1215/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
секретар : Іванова О.О.
З участю представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Романишин Я.О., представника прокуратури Цинайко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/6771/21 за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури,  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області,- про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, 

в с т а н о в и в :

         26 серпня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира по АДРЕСА_1 у якій він проживає з 2010 року. До червня 2020 року співвласником квартири також був його брат ОСОБА_2 . З 2012 року він постійно мешкає у м. Вінниці (Україна), а тому користувався цим житлом зрідка, переважно коли бував у м. Львові. 
30.01.2016 у вищезазначеній квартирі та закріпленому за нею підвальному приміщенні працівники поліції провели обшук. Дозвіл на обшук був наданий ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2016 у справі № 461/627/16-к за клопотанням слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Єпіксімова П.І. Шукали зброю та боєприпаси.
За результатами обшуку нічого не виявлено та не вилучено, що підтверджується протоколом обшуку. Незважаючи на це, він та його брат, як співвласник квартири, одразу заявили про незаконність обшуку, відсутність підстав для його проведення та порушення внаслідок цього права на недоторканність житла та повагу до приватного життя, гарантованих Конституцією та законами України, а також багатьма міжнародними договорами.
Зазначає, що йому знадобилося більше 3 років для того, щоб довести той факт, що обшук був проведений безпідставно і з грубим порушенням вимог КПК України, а судове рішення про надання дозволу на його проведення є незаконним.
       Обшук його житла був ініційований слідчим ГУНП у Львівській області в рамках кримінального провадження № 12016140050000304, внесеного 27.01.2016 до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України («Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами») та за фабулою, згідно з якою він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою свого місця проживання зберігає зброю та боєприпаси.
Саме тому три роки він домагався закриття кримінального провадження за належною правовою підставою, а саме за відсутністю події кримінального правопорушення, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Як наслідок, протягом 2016-2018 років судом було скасовано ще п`ять незаконних постанов слідчого про закриття кримінального провадження № 12016140050000304 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Лише у серпні 2018 року, після скасування п`ятої за рахунком незаконної постанови від 21.06.2018, суд все-таки поклав на слідчого обов`язок вирішити питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК. Це було зроблено ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2018 у справі № 461/5574/18. 
Неправомірні дії прокурора він оскаржив до керівника прокуратури Львівської області. У скарзі він просив зобов`язати прокурора виконати рішення суду та внести до Реєстру правильні відомості про закриття 28.12.2018 кримінального провадження № 12016140050000304 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення. Проте листом за № 14-39/93-16 від 05.06.2019 йому було відмовлено.
21.06.2019 року він подав до суду скаргу на неправомірні дії прокурора у зв`язку з виконанням остаточного судового рішення. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2019 року у справі № 461/4572/19 в задоволенні скарги відмовлено та роз`яснено право звернутися до компетентного органу досудового розслідування Державного бюро розслідувань із заявою щодо невиконання ухвали Галицького районного суду м. Львова . 
На вказану заяву начальник Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м. Львові надав відповідь, якою у позапроцесуальний спосіб відмовлено у внесенні до ЄРДР відомостей про вчинення злочину. В листі зазначено, що викладені у заяві відомості не містять об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення суспільно- небезпечного діяння, а тому відсутні підстави для реєстрації в Реєстрі відомостей щодо вчинення службовими особами прокуратури кримінальних правопорушень.
Вищезазначену незаконну відмову було оскаржено до суду та ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.07.2019 року скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР на підставі його заяви від 08.07.2019 року про вчинення злочину.
На виконання рішення суду 02.08.2019 року слідчий Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління ДБР у м. Львові вніс до ЄРДР відомості за фактом невиконання службовими особами Львівської місцевої прокуратури №1 ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2018 у справі № 461/9306/18 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК .
Відтоді минуло більше двох років, а досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні далі триває.
За цей час судом скасовано три незаконні постанови слідчого про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України
Таким чином, рішення суду про закриття кримінального провадження № 12016140050000304 від 27.01.2016 за відсутністю події кримінального правопорушення до цього часу залишається невиконаним, а в ЄРДР так і не внесені відомості про закриття цього провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відтак, будучи особою, в житлі якої органи досудового розслідування провели незаконний обшук, та особою, з якою відповідні органи тривалий час поводилися як підозрюваним у кримінальному провадженні, яке в підсумку було закрите за відсутністю події кримінального правопорушення, має законне право на відшкодування завданої унаслідок цього моральної шкоди.
Зазначає, що моральної шкоди він зазнав не лише від самого факту проведення незаконного обшуку 30.01.2016 року, але у подальшому систематично зазнавав її, доводячи, що обшук був незаконним. 
Отже, моральну шкоду внаслідок незаконного обшуку свого житла, він оцінює у 100 000 грн.
Як громадянин, в житлі якого органи досудового розслідування провели незаконний обшук та з яким поводилися як з фактичним підозрюваним у відповідному кримінальному провадженні, яке було закрите судом за відсутністю події кримінального правопорушення, має право на відшкодування моральної шкоди, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати, встановленої законом на 2021 рік, за кожен місяць перебування під слідством.
Ураховуючи час, протягом якого він зазнав незаконного кримінального переслідування та перебував під слідством за підозрою у зберіганні зброї та боєприпасів, а саме повних 37 місяців (з 27.01.2016 по 13.03.2019), належний йому до відшкодування та гарантований законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 222 000 грн. (37x6000).
Просить суд стягнути на свою користь з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України загалом 322 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Просить позов задоволити.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03 травня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 ..
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Судом не враховано обставини справи, що мають істотне значення як для надання правової оцінки підставам виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди так і для визначення її розміру. Суд повністю залишив поза увагою той факт, що позивач зазнав моральної шкоди не лише у зв`язку з тривалим незаконним кримінальним переслідуванням, але й внаслідок проведення в його житлі незаконного обшуку та необхідністю протягом багатьох років доводити це в умовах відсутності ефективних національних засобів правового захисту. При вирішенні справи, суд не застосував норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд належним чином не вмотивував свого рішення в частині визначення розміру присудженої моральної шкоди, а обмежився посиланням на те, що сума відшкодування в розмірі 50 000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, тоді як позовні вимоги стосувалися також відшкодування моральної шкоди у зв`язку з проведенням незаконного обшуку житла позивача. Суд жодним чином не спростував важливих доводів позивача на користь глибини його моральних страждань, які підтверджуються належними і допустимими доказами. Суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки позивачу знадобилося більше 3-х років для того, щоб довести, що обшук в його житлі був проведений безпідставно і з грубим порушенням вимог КПК України. Вказує, що оскільки кримінальне провадження тривало в загальному 37 місяців, то належний йому до відшкодування та гарантований законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 222 000 грн.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю з підстав наведених у позовній заяв.
Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, обшук у житлових та підсобних приміщеннях по АДРЕСА_1 , які належали позивачу, проводився 30.01.2016 року працівниками поліції на підставі дозволу, наданого ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2016 у справі № 461/627/16к за клопотанням слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, погодженого з прокурором. Слідчим проведено обшук за вищевказаною адресою, однак в ході обшуку в приміщенні квартири та підсобних приміщеннях, зокрема, у підвалі не виявлено предметів схожих на вогнепальну зброю чи боєприпаси, а тому нічого не вилучалося. Таким чином, на час проведення обшуку, дії правоохоронних органів відповідали вимогам кримінального процесуального законодавства України, оскільки проводились на підставі ухвали слідчого судді, який є органом, що здійснює судовий контроль. Обшук проводився на законних підставах відповідно до вимог КПК України. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що факт саме незаконного обшуку має бути встановлено у вироку (чи іншому судовому рішенні), що у свою чергу дає підстави для відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який регулює спірні правовідносини. При цьому, обвинувального вироку суду чи іншого рішення суду, яким встановлено факт незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, в матеріалах справи немає. Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в позові відмовити.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року задоволено клопотання-заяву представника ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області- Стегнія А.В. про відмову від апеляційної скарги на рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 травня 2022 року.
Постановлено прийняти відмову представника ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області Стегнія А.В. від апеляційної скарги на рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 травня 2022 року.
На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзиви на апеляційні скарги суду не надано.
Заслухавши пояснення представника позивача-адвоката Романишина Я.О. на підтримання доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та заперечення доводів апеляційної скарги прокуратури, заслухавши пояснення представника Львівської обласної прокуратури-прокурора Цинайко Н.І. на підтримання доводів апеляційної скарги прокуратури та заперечення доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, апеляційна скарга Львівської обласної прокуратури підлягає до задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 30.01.2016 року за місцем  проживання позивача  ОСОБА_1  у АДРЕСА_1  у квартирі та закріпленому за нею підвальному приміщенні працівниками поліції було проведено обшук з метою перевірки виявлення зброї та боєприпасів. Дозвіл на проведення обшуку був наданий Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2016 року у справі № 461/627/16-к за клопотанням слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області Єпіксімова П.І. 
За результатами обшуку нічого не було знайдено та не вилучено, що підтверджується протоколом обшуку.
Незважаючи на це, він та його брат ОСОБА_2 , який до 2012 року був співвласником квартири, одразу заявили про незаконність обшуку, невмотивованість та необґрунтованість ухвали слідчого судді від 28.01.2016 року про надання дозволу на обшук його помешкання. 
Зазначає, що оскаржував дії слідчого судді у Вищу Раду правосуддя, більше трьох років доводив той факт, що обшук був проведений безпідставно та з порушенням вимог КПК України, а судове рішення про надання дозволу на обшук вважав незаконним. Однак, незважаючи на це, Ухвала слідчого судді Галицького району м. Львова від 28.01.2016 року залишилася чинною.
Зазначає, що причиною надання дозволу на обшук у його квартирі та підвальному приміщенні, було ініційовано слідчим ГУНП у Львівській області в рамках кримінального провадження № 12016140050000304, внесеним 27.01.2016 року до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.263 КК України (Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами) та за фабулою, згідно з якою він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою місця свого проживання зберігає зброю та боєприпаси.
Внаслідок того, що на протязі трьох років він домагався закриття кримінального провадження № 12016140050000304 за правовою підставою відсутності кримінального правопорушення, тобто на підставі п.1ч.1ст.284 КПК України, однак відомості у ЄРДР не вносилися, незважаючи на непоодинокі ухвали слідчого судді про закриття кримінального провадження на підставі п.1ч.1ст.284 КПК України.
Внесена прокурором до ЄДР інформація про закриття кримінального провадження № 12016140050000304 на підставі ч.9 ст.284 КПК суперечить нормам закону та не свідчить про виконання прийнятої судом ухвали від 28.12.2018 року.
З приводу незаконних дій прокурора звертався у ДБР, оскаржував дії прокурора, однак досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває.
Вважає, що внаслідок незаконного проведення обшуку у його помешканні, триваючими досудовими та судовими процесами, які проводилися за його скаргами та його наполяганням, перебування його у постійній тривозі, невизначеності, в боротьбі за свої права, він зазнав моральних страждань, які оцінює за проведення незаконного обшуку у його помешканні в розмірі 100 000,00 грн., за тривале перебування у неспокої, за те, що органи досудового розслідування поводилися з ним як з фактичним підозрюваним - моральну шкоду оцінює в розмірі 222 000,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача в розмірі 50 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності, справедливості та співмірності моральних страждань.
З висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтями 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом ( ч.7 ст.1176 ЦК України).
Спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( далі по тексту Закон).
Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду ( пункт 1частини першої статті 2 цього Закону).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду незаконним обшуком у кримінальному провадженні № 12016140050000304, внесеного 21.01.2016 року до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. При цьому, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28.12.2018 року у справі № 461/9306/18 закрито вказане кримінальне провадження за п.1ч.1ст.284 КПК України за відсутності кримінального правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що обшук у житлових та підсобних приміщеннях по АДРЕСА_1 , які належали позивачу, проводився 30.01.2016 року працівниками поліції на підставі дозволу, наданого ухвалою слідчого судді Галицького районного суду суду м.Львова від 28.01.2016року у справі № 461/627/16к за клопотанням слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, погодженого з прокурором.
Під час проведення обшуку в приміщенні квартири та підсобних приміщеннях, зокрема, у підвалі не виявлено предметів схожих на вогнепальну зброю чи боєприпаси, нічого не вилучалося.
Відтак, на час проведення обшуку дії правоохоронних органів відповідали вимогам КПК України, проводилися на підставі процесуального документу-ухвали слідчого судді, який є органом, що здійснює судовий контроль.
Матеріалами справи, поясненнями учасників не встановлено, що відносно позивача ОСОБА_1 була вручена постанова про підозру, чи обвинувальний акт, відсутній вирок суду, які могли бути підставою проведення незаконного обшуку. Саме по собі проведення обшуку, тобто здійснення слідчим процесуальних дій, навіть, в подальшому у разі закриття кримінального провадження, про їх незаконність не свідчать, оскільки у вину позивачу зазначене не ставилось. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 року у справі № 554/11821/14ц.
Колегія суддів зазначає, що у кримінальному провадженні № 12016140050000304 ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 про підозру не повідомлялося, заходи забезпечення кримінального провадження до них не застосовувалися. Кримінальне провадження заведено по факту, а відтак заподіяння шкоди не відбулося.
Тривалість слідчих дій, судових процесів, досудового розслідування слідчим ДБР у кримінальному провадженні № 62019140000000787, внесеного до ЄРДР 02.08.2019 року та скасування постанов слідчого про закриття вищезазначеного кримінального провадження зумовлене оскарженням процесуальних дій саме ОСОБА_1 , що гарантовано ст.24 КПК України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.
Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб, сама по собі не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки моральна шкода не підтверджена, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів в межах кримінальних проваджень із шкодою, яка на думку позивача, настала, при тому, що права позивача поновлені, останній не запідозрений у вчиненні злочину. 
Враховуючи те, що судом першої інстанції не обґрунтовано, чим підтверджено спричинення позивачу моральної шкоди, протиправність дій та причинно-наслідковий зв`язок між ними, вина, підстав для стягнення шкоди з держави Україна немає.
Відповідно до ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Відповідно до ч.1, ч.3,4ст.12, ч.1ст.81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст. 81 ЦПК).
Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди внаслідок проведення обшуку, підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги в повному обсязі колегія суддів не вбачає. 
Проведення обшуку у квартирі позивача відбувалося з дозволу суду, на підставі оперативно-розшукових дій виникла потреба у перевірці помешкання позивача, що входить в обов`язки дізнання та є основним завданням дізнання по розкриттю злочинів, однак шкоди нікому та нічим не спричинено.
Процесуальні дії правоохоронних органів, суду були триваючими внаслідок звернення та оскарження їх дій самим позивачем ОСОБА_1 ..
Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2; 376 ч.1 .п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 травня 2022 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області,- про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк