ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року 
м. Київ
справа № 553/984/17
адміністративне провадження № К/9901/2717/17  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді - Кравчук В.М., Єзеров А.А. 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 (судді - Яковенко М.М., Лях О.П., Старосуд М.І.)
у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплати йому пенсії з 01.06.2015 по 20.12.2016 та розпорядження відділу з питань призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області №03-51/1-59 від 28.03.2017;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести нарахування та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 по 20.12.2016.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встанволено, що з 17.01.2011 позивач перебуває на обліку у відповідача та має право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
З 01.04.2015 позивачу, як працюючому на державній службі військовому пенсіонеру, виплата пенсій була припинена.
22.12.2016 позивач, посилаючись на те, що є особою, віднесеною до «Ветеранів військової служби», звернувся до відповідача з заявою, в якій просив більш ретельно розглянути наявні в його пенсійній справі матеріали, та прийняте законне та обгрунтоване рішення щодо відновлення належних йому пенсійних виплат. (а.с. 5-6)
Листом від 06.01.2017 №769/К-03 відповідач повідомив позивача про те, що наявність у нього статусу ветерана органів внутрішніх справ України не надавала йому права на відновлення виплати пенсії за спірний період (з 01.04.2015).
Крім того повідомленно про те, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнано неконституційним перше речення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військовї служби та деяких інших соіб», виплата пенсії за період з 20.12.2016 по 31.12.2016 йому буде повновлена. Що стосується продовження виплати пенсії з 01.01.2017, йому необхідно звернутись до управління пенсійного фонду за місцем проживання з наданням відповідного пакету документів. (а.с. 8)
Листом від 10.02.2017 № 686/03/24/1 відповідач повідомив позивача про те, що пенсія з 01.04.2015 по 30.11.2016 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, в зв`язку з внесенними до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» змінами (Закони №213-УШ від 02.03.2015 та №911-УШ від 24.12.2015), якими було передбачено тимчасове, у зазначений період, припинення виплати пенсії особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів».
З цих же підстав, було відмовлено позивачу і розпорядженням відділу з питань призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області №03-51/1-59 від 28.03.2017, яке отримано позивачем 07.04.2017.
Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 №7-рп/2016 виплата позивачу пенсії за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року була відновлена, водночас у нарахуванні та виплаті пенсії за період з 01.06.2015 року йому було відмовлено.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1 червня 2015 року посада, на якій він працює, не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу", у зв`язку з чим передбачені статтею 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (в редакції Закону №213-VIІІ) підстави для невиплати йому пенсії відпали, перешкоди для виплати відсутні.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.10.2017 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2015 по 20.12.2016 та розпорядження відділу з питань призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області №03-51/1-59 від 28.03.2017.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести нарахування та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 14.11.1996, ідентифікаційний код 2389419775, з 01.06.2015 по 20.12.2016.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 09.10.2017 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у відновленні позивачу виплат з отримання пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є неправомірною та такою, що порушує законні права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Суд дійшов висновку, що відсутність на даний час закону про призначення спеціальних пенсій та відмова в зв`язку з цим у проведенні належних ОСОБА_1 нарахувань та виплат не повинна зумовлювати порушення конституційних прав позивача на виплату пенсійного забезпечення.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відмова відповідача у проведені поновлення та виплати пенсії позивачу за період з 01.06.2015 до 20.12.2016, як працюючому пенсіонеру, є законною та обґрунтованою, оскільки у відповідача наявний обов`язок щодо відновлення нарахування та виплати позивачу пенсії саме з 20.12.2016 - дня ухвалення рішення КСУ від 20.12.2016 №7-рп/2016, що і було зроблено відповідачем.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обгрунтування касаційної скарги позивач покликається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.
Покликається на те, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, підлягає поновленню у зв`язку із відсутністю зазначених у статті 54 Закону №2262-ХІІ підстав для її невиплати.
Крім того, покликається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення Закону №911, зокрема не враховано, що ветерани військової служби та ветерани органів внутрішніх справ відносяться до однієї категорії осіб, які закріплені в ст. 5 Закону України «Простатус ветеранів військової служби та їх соціальний захист»,  з урахуванням чого обмеження щодо виплати пенсії у спірний період на нього не поширюються.
Просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просив у її задоволені відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
01.04.2015 набрав чинності Закон №213-VIII, яким внесено зміни до статті 54 Закону №2262-ХІІ та визначено, що "тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".
Пунктом п`ятим Прикінцевих положень Закону №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до зазначених вище законів.
Оскільки Закон №213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону №3723-ХІІ.
Таким чином, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом №3723-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Отже, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.
Разом з цим, 01.01.2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №911-VIII), відповідно до якого були внесені зміни до першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якими встановлено, що "тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".
Тобто з 01.01.2016 знову почали діяти обмеження щодо виплати призначених пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про державну службу».
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України, перше речення частини першої статті 54 Закону №2262-ХІІ. Рішення набрало чинності 20.12.2016.
Тобто, норми Закону №911-VIII, за змістом якого пенсія, призначена за Законом №2262-ХІІ, особам працюючим, зокрема, на посадах віднесених до державної служби, не виплачується, були чинними до прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Станом на час виникнення спірних правовідносин вказані норми законів не скасовані та не визнані у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України, а тому підлягали застосуванню відповідними суб`єктами, в тому числі і відповідачем.
За такого правового регулювання колегія суддів дійшла висновку, що виплата раніше призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років позивачу, який працює на посаді віднесеній до держаної служби, підлягає поновленню з 01 червня по 31 грудня 2015 року та з 20 по 31 грудня 2016 року.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 у справі №646/6378/16-а, від 31.05.2021 у справі №567/180/17, від 11.03.2021 у справі №766/1443/17, 31.03.2021 у справі №240/12017/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них у справі, що розглядається.
За таких обставин, враховуючи сформовану практику Верховного Суду, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв рішення про задоволення позовних вимог в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 по 31.12.2015. Разом з тим, дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог за преріод з 01.01.2016 по 20.12.2016.
Водночас, статуси ветеранів військової служби і внутрішніх справ є тотожними за змістом соціального захисту, але підстави набуття цих статусів відмінні. Оскільки Закон №911-VIII до числа осіб, яким у 2016 році пенсія продовжує виплачуватись, відносить саме ветеранів військової служби, то інші ветерани, в т.ч. внутрішніх справ, до таких винятків не належать. Відтак доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
Також безпідставним є покликання позивача на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2003 №4-рп/2003, оскільки останнім розтлумачено порядок визнання громадян ветеранами органів внутрішніх справ, а не ототожнено поняття «ветеран органів внутрішніх справ» та «ветеран війської служби», як зазначає позивач.
За правилами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
За змістом статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 01.01.2016 по 20.12.2016, а в решті залишенню без змін.
Керуючись ст. 349, 351, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 скасувати.
Постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 09.10.2017 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 20.12.2016 - скасувати, та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.
В решті постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 09.10.2017 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
О.П. Стародуб
В.М. Кравчук
А.А. Єзеров