ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2332/19                                                                       Суддя першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Вишняк В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУД ІМПЕКС» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2021, -

У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУД ІМПЕКС» (далі - позивач, ТОВ «ФУД ІМПЕКС») звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.04.2019 №0012181401, №0012221401, №0012231401 та №0012191401.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» у періоді, що перевірявся, є помилковими та спростовуються належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують дійсність господарських операцій, їх економічну та ділову мету. Контролюючому органу були надані вичерпні пояснення стосовно відсутності товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості, які безпідставно не були враховані. Додатково позивач зауважує, що з аналізу змісту форми карантинного сертифікату вбачається, що останній не є первинним документом, на підставі якого здійснюється облік товарно-матеріальних цінностей. Наголошує, що угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватися товарно-транспортними накладними. Зауважує, що операції по придбанню послуг у ФОП ОСОБА_1 були відображені у наступному періоді з наданням уточнюючого розрахунку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 позов задоволено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 рішення місцевого суду скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30.11.2020 рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Приймаючи вказану постанову, Верховний Суд указав, що для встановлення або спростування постачання товарів/послуг у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.
Колегія суддів зауважила, що «… скаржник під час розгляду справи наполягав на тому, що перевезення товару (бананів) не здійснювалось з огляду на близькість розташування складів ТОВ «ФУД ІМПЕКС» та ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД». Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою та не надали будь-якої оцінки (в тому числі і на предмет актуальності станом на час вчинення господарських операцій) долученому до матеріалів справи позивачем Повідомленню про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою №20-ОПП), поданому у жовтні 2014 року, в якому міститься, серед іншого, перелік складів з відповідними адресами, які орендуються підприємством позивача (том 1 а.с.133-135). 
Поряд з цим суди попередніх інстанцій також не вжили заходів щодо витребування відомостей про наявність складів за відповідними адресами і у ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД».
З приводу ненадання позивачем карантинних сертифікатів колегія суддів також погодилася з посиланнями апеляційного суду на приписи Порядку №705 (чинний на час виникнення спірних правовідносин), пункт 23 якого встановлює, що карантинний сертифікат видається на об`єкти регулювання, включені до переліку об`єктів регулювання у сфері карантину рослин, для цілей контролю за переміщенням територією України у разі: вивезення об`єктів регулювання з карантинної зони; транспортування імпортованих об`єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.
При цьому у Переліку об`єктів регулювання для цілей контролю за переміщенням територією України, визначений Порядком №705, містяться, серед іншого, банани, включаючи плантайни, свіжі або сушені».
Додатково Верховний Суд вказав, що «суд апеляційної інстанції залишив поза увагою положення пункту 27 Порядку №705, згідно з яким карантинний сертифікат оформлюється у трьох примірниках: перший примірник отримує заявник; другий - надсилається органові Держпродспоживслужби, куди перевозяться об`єкти регулювання; третій - залишається в органі Держпродспоживслужби, що його видав. Відтак, судами не було з`ясовано, хто та на якій підставі може бути володільцем карантинного сертифікату. Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач до адміністративного позову долучив карантинні сертифікати, виписані на ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» (том 5 а.с.30-56). Утім, ні судом першої, ні апеляційної інстанції не було надано жодної оцінки наведеним документам, не з`ясовано обставини, які завадили позивачу надати ці сертифікати до перевірки всупереч приписів статті 44 ПК України».
Колегія суддів Верховного Суду, зазначила, що самі по собі протоколи допиту чи наявність кримінального провадження не є безумовними та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарської операції, на що також вказали і суди попередніх інстанцій.
Водночас за наявності таких обставин, дотримуючись принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, суди повинні згідно з наданими їм процесуальними можливостями вживати заходів щодо пропонування учасникам справи надати або витребувати від уповноважених осіб інформацію про наявність/відсутність вироку за відповідними кримінальними провадженнями, а також допиту ОСОБА_2 (директора ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», який підписав первинні документи від імені указаного підприємства) як свідка з метою підтвердження або спростування реальності господарських відносин з позивачем. Такі відомості та відповідні пояснення можуть бути враховані судами при перевірці доводів контролюючого органу про відсутність товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості на товар.
Щодо господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів зазначила, що у матеріалах справи відсутній Звіт про фінансові результати за 3 квартали 2018 року, з якого б можна було встановити, чи дійсно позивач включив суму кредиторської заборгованості 1735200 грн у Звіт за вказаний період. Позивач також наполягає на тому, що операції з придбання послуг були відображені у наступному періоді з наданням уточнюючого розрахунку, при цьому не включення цих сум у попередньому періоді не вплинуло на позитивне значення податку на прибуток. Разом з тим судами ці обставини перевірені не були, як і не було встановлено, чи правильним є розрахунок контролюючим органом розміру заниження фінансового результату до оподаткування за 2017 рік у разі, якщо за позицією відповідача, витрати у розмірі 1735200 грн мали б бути віднесені до витрат у 2017 році.
Також суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що в акті перевірки контролюючий орган також вказує на порушення позивачем пункту 18 П(с)БО 16 «Витрати», який визначає перелік витрат, що відносяться до адміністративних. Утім, суди такі обставини не досліджували та не надали оцінки тому, чи можна вважати інформаційно-консультативні послуги, отримані позивачем від ФОП ОСОБА_1 , адміністративними».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.04.2019 №0012181401, №0012221401, №0012231401 та №0012191401 в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 14320 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що реєстрація податкових накладних в ЄРПН ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС» проводилася з однієї IP-адреси; позивачем не було надано відповідні первинні документи, зокрема сертифікати якості та товарно-транспортні накладні, докази наявності складських приміщень та транспортних засобів (ураховуючи специфічність товару). Звертає увагу на чисельні кримінальні провадження, в яких фігурує контрагент позивача ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» та його контрагенти. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що Головне управління ДФС у Київській області у період з 20.02.2019 по 13.03.2019 провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ФУД ІМПЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт від 20.03.2019 №226/10-36-14-01/40010187 (далі - Акт перевірки).
Згідно з Актом перевірки встановлено порушення ТОВ «ФУД ІМПЕКС»:
- частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV), пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пунктів 5, 6, 7, 11,18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі - П(с)БО 16 «Витрати»), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 26080315 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток за 3 квартал на суму 1749520 грн;
- пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 23665083 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 декларації) у сумі 5419907 грн.
На підставі Акта перевірки відповідачем 23.04.2019 винесено податкові повідомлення-рішення:
- №0012181401 про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ «ФУД ІМПЕКС» за податком на прибуток на загальну суму 32600393,75 грн, з яких 26080315,00 грн за податковими зобов`язаннями та 6520078,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №0012221401 про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ «ФУД ІМПЕКС» за податком на додану вартість на загальну суму 29581353,75 грн, з яких 23665083,00 грн за податковими зобов`язаннями та 5916270,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №0012231401, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5419907,00 грн;
- №0012191401, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 174520,0 грн.
Не погоджуючись із указаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, місцевий суд виходив з того, що контролюючим органом не доведено безтоварність господарських операцій позивача з ПП "ЛІБРА-ТРЕЙД".
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень стало наступне:
- неправомірність формування позивачем податкового кредиту та витрат за наслідкам господарських операцій з ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», оскільки, на думку відповідача, спірні господарські операції фактично не відбулись. Дане порушення вплинуло як на донарахування контролюючим органом податку на додану вартість, так і податку на прибуток;
- неправильне врахування позивачем у складі р.2130 «Адміністративні витрати» Звіту про фінансові результати» за 2017 рік витрат на інформаційно-консультаційні послуги, отримані від ФОП ОСОБА_1 . Дане порушення вплинуло на донарахування позивачу податку на прибуток.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 П(с)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (пункт 6 П(с)БО 16).
Згідно з пунктом 7 П(с)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Пунктом 8 П(с)БО 16 визначено, що якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Разом з тим, підпунктом 9.4 пункту 9 вказаного Положення передбачено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).
У постановах Верховного Суду від 28.04.2020 (справа №826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа №808/954/17), від 06.03.2020 (справа №803/13/16) тощо викладена правова позиція, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.
У постанові від 21.07.2020 (справа №820/4149/15) Верховний Суд вказував, що подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
Отже, фактичне надання послуг в межах відповідної угоди повинне розглядатися судами як самостійний предмет дослідження. При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необгрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з положеннями статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Проте право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.
При цьому сама по собі несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.
Таким чином, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
В іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 1 статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»),
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Долучені до матеріалів справи докази підтверджують наступні обставини щодо формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД».
01.02.2017 між ТОВ «ФУД ІМПЕКС», покупець, та ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», постачальник, було укладено Договір поставки №25-17, відповідно до умов якого постачальник поставляє окремими партіями, а покупець приймає й сплачує на умовах викладених у Договорі наступний товар: свіжі фрукти та овочі (банани, цитрусові тощо в асортименті).
Кількість, розгорнутий асортимент, ціна конкретної партії та одиниці товару, що постачається, визначаються в накладних (специфікаціях), що є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до Розділу 2 Договору ціна товару зазначена в накладних до конкретної партії і вважається погодженою між постачальником і покупцем при наявності підписів повноважних представників обох сторін договору. У цьому випадку накладні виконують функцію специфікації. Загальний обсяг і вартість товару, поставленого за даним договором, складається з вартісних і кількісних показників накладних по кожній окремій партії поставленої в період дії цього договору.
Згідно з Додатковою угодою №1 від 01.05.2017 до Договору поставки №25-17 від 01.02.2017 покупець зобов`язується оплачувати товари, поставлені постачальником, з відстроченням платежу 90 календарних днів з дати поставки кожної партії товару.
Строки та умови поставки товару визначено у Розділі 4 цього Договору. Постачальник поставляє товари на умовах зі складу постачальника або терміналу порту. Перевезення здійснюється автотранспортом за рахунок покупця. Умови поставки товару можуть змінюватись за додатковою згодою сторін з компенсацією транспортних видатків стороні, що доставляє або коректуванням ціни товару. Умови додаткових угод можуть бути погоджені сторонами за допомогою факсимільного зв`язку. Датою переходу права власності на товар, вважається дата приймання товару покупцем, зазначена в накладних. З моменту поставки товару всі ризики пошкодження або раптової загибелі, пов`язані з ним, переходять до покупця.
Якість товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам чинних ДСТУ, санітарним, гігієнічним та іншим нормам, встановленим для даного виду товару. Кількість і асортимент товару повинні відповідати накладним і заявці покупця (пункт 5.1. Договору).
Приймання товару по кількості і якості здійснюється на складі продавця в присутності вповноважених представників. У накладних на товар, оформлюваних постачальником, вказується прізвище й ініціали особи, уповноваженої передати товар покупцю (пункт 5.2. Договору).
На виконання умов Договору поставки №25-17 від 01.02.2017 ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» складено видаткові, які містять всі необхідні реквізити первинного документу відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та податкові накладні.
Проте, як слідує із змісту Акта перевірки, податковий орган дійшов висновку, що вище зазначенні господарські операції не відбулися.
Податковий орган вказує, що в підсистемі ІС «Податковий блок», «Єдиний реєстр податкових накладних», «Єдиний державний реєстр судових рішень» наявна наступна інформація щодо контрагента ТОВ «ФУД ІМПЕКС» - ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД»:
- акт позапланової перевірки від 28.02.2019 №48/26-15-14-07-02-10/35932074 ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018;
- акт планової перевірки від 10.12.2018 №308/26-15-14-07-02-10/35932074 ПП «ЛІБРА- ТРЕЙД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018;
- кримінальне провадження №32017100060000055 відносно службових осіб ТОВ «Газпромбудмонтаж», яке здійснювало фінансово-господарські взаємовідносини, що мають ознаки «транзитності», а також ряд інших кримінальних проваджень відносно суб`єктів господарювання, які є контрагентами або контрагентами контрагентів ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД»
Перевіркою встановлено, що ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС» для реєстрації податкових накладних використовували одну ІР-адресу. Крім того про нереальність здійснення господарських операцій ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» згідно Акта перевірки свідчать наступні факти:
- відсутність будь-якої інформації про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця);
- відсутність інформації про транспортування товарів (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні);
- відсутність інформації про власні або орендовані фонди.
Проведеним аналізом представлених до перевірки первинних документів ТОВ «ФУД- ІМПЕКС» встановлено, що до перевірки не надано товаро-транспортні накладні на перевезення товарів, сертифікатів якості на банани бебі, банани свіжі, банани свіжі бебі.
Отже, з наведеного слідує, що податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем податкового законодавства, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження операцій ТОВ «ФУДІМПЕКС» з ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», зокрема, відсутності товаро-транспортних накладних на перевезення товару та сертифікатів якості на товар (банани). А також наявною податковою інформацією відносно контрагента позивача ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», згідно з якою встановлено неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій за спірні періоди по ланцюгу постачання.
Щодо використання податковим органом аналітичних даних податкової інформації як доказу.
Так, відповідно до статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово- господарські операції платників податків.
Відповідно до статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно- телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики, (пункт 74.3).
З метою зберігання, опрацювання отриманої інформації в ході діяльності податкових органів 01.01.2013 на підставі наказу Державної податкової служби України «Про введення в експлуатацію інформаційної системи «Податковий Блок» від 24.12.2012 №1197 введено в дію ІС «Податковий блок».
Крім того наказом Міністерства доходів і зборів України №165 від 14.06.2013 затверджено Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця (далі - Методичні рекомендації №165).
Вказані Методичні рекомендації були запроваджені з метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов`язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення.
У пункті 1.3 Методичних рекомендацій №165 визначено, що під час реалізації Методичних рекомендацій використовуються такі програмні продукти: підсистеми інформаційної системи «Податковий блок» - «Реєстрація ПП», «Обробка податкової звітності та платежів», «Податковий аудит», «Аналітична система», «Облік платежів»; єдиний реєстр податкових накладних; АРМ «Митниця»; підсистема «Реєстрація та облік РРО та книг обліку розрахункових операцій АІС «Реєстри платників податків».
Єдина система «Податковий блок» та її підсистеми є програмними продуктами, створеними для використання органами Державної податкової служби для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі.
Інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до відповідних інформаційних баз даних.
Метою розробки автоматизованих інформаційних систем є створення єдиного програмно-технічного комплексу для автоматизації процесу реєстрації, обліку платників податків на всіх рівнях структури органів державної податкової служби, прийому та обробки електронних звітних податкових документів, формування зведеної інформації про надходження податкових платежів, нарахування податкових зобов`язань та їх сплату у розрізі окремих податків і зборів.
Джерелами формування автоматизованих систем є, зокрема, відомості стосовно реєстраційних та облікових даних платника податків, його банківських рахунків, інформація, що надходить від інших органів виконавчої влади, у тому числі Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Державного комітету статистки України, митних органів та органів внутрішніх справ, податкових органів центрального та обласного рівнів.
Крім того, в окремих інформаційних системах обліковуються дані, що створені або отримані податковим органом у процесі поточної діяльності, у тому числі інформація про наявність/відсутність підприємства за його місцезнаходженням, видачу або анулювання свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, направлення на адресу платника відповідних запитів, надходження відповідей на них, облік результатів контрольно-перевірочної роботи за окремими податками і зборами тощо.
Проаналізувавши вказані вище норми права, можна прийти до висновку, що викладення в податковій інформації є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації.
У свою чергу надані позивачем докази, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, підтверджують відповідність суті укладеного позивачем правочину та відповідають вимогам чинного законодавства України.
При цьому нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента покупця послуг трудових ресурсів.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 року у справі №805/528/17-а, в якій зазначив, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Верховний суд зазначив, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.
Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.
Крім того, жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ, сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.
Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 по справі №815/2946/13-а (№К/9901/4496/18) зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Також, Акт перевірки не містить доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.
При цьому на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість, зворотного матеріали перевірки не містять.
Що стосується доводів відповідача, що ТОВ «ФУД ІМПЕКС» по взаємовідносинам з ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» не надало до перевірки документів, що підтверджують якість товару, а саме, сертифікатів якості. Такі доводи відповідача безпідставні, оскільки ці документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів (бананів), оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та умовам (якості).
Такого ж змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №805/528/17-а, в якій зазначено, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі №804/16486/15 (№К/9901/4951/17).
Відповідно до Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, знезараження та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об`єктів регулювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №705, Карантинний сертифікат видається на об`єкти регулювання, включені до переліку об`єктів регулювання у сфері карантину рослин, для цілей контролю за переміщенням територією України у разі:
вивезення об`єктів регулювання з карантинної зони;
транспортування імпортованих об`єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.
Приписи Порядку №705, зокрема пункту 23, обумовлюють, що карантинний сертифікат видається на об`єкти регулювання, включені до переліку об`єктів регулювання у сфері карантину рослин, для цілей контролю за переміщенням територією України у разі: вивезення об`єктів регулювання з карантинної зони; транспортування імпортованих об`єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.
У Переліку об`єктів регулювання для цілей контролю за переміщенням територією України, який визначений Порядком №705, містяться, серед іншого, Банани, включаючи плантайни, свіжі або сушені.
При цьому положення пункту 27 Порядку №705 визначають що карантинний сертифікат оформлюється у трьох примірниках: перший примірник отримує заявник; другий - надсилається органові Держпродспоживслужби, куди перевозяться об`єкти регулювання; третій - залишається в органі Держпродспоживслужби, що його видав.
Позивачем надано суду карантинні сертифікати, які виписані на ПП «ЛІБРА-ТРЕИД» та видані Головним управлінням Держпродспоживслужби у Одеській області, Львівській області, Чернівецькій області на вивезення ТОВ «ФУД ІМПЕКС» підкарантинного товару - бананів (0803) (т. V, а.с. 31, 36, 42, 44, 45, 47, 48, 52,49,51, 55, 56).
Так, матеріалами справи підтверджено що позивачем не було надано вказаних карантинних сертифікатів пі час перевірки, однак Верховний Суд у постановах від 13.11.2018 (справа №805/528/17-а), від 23.10.2018 (справа №804/16486/15), від 21.10.2020 (справа №620/846/19) вказував, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, а тому саме по собі незбереження й ненадання позивачем означених документів не є безперечним доказом відсутності господарської операції.
Слід також ураховувати, що за усталеною практикою Верховного Суду сама по собі відсутність ТТН або сертифікатів якості не може бути самостійним доказом безтоварності операцій за договорами купівлі-продажу або поставки.
Щодо доводів відповідача в Акті перевірки, що ТОВ «ФУД ІМПЕКС» до перевірки не надано товарно-транспортні накладні на підтвердження здійснення господарських операцій з ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД».
У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 за №363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.
Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).
Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними. Згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": "первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення";
Товарно-транспортна накладна - це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки. 
Таким чином, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16.
Разом з тим в Акті перевірки зазначено про те, що листом від 05.03.2019 №05/03-1 ТОВ «ФУД-ІМПЕКС» повідомлено, що товарно-транспортні накладні на перевезення товарів, придбаних у ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», на підприємстві відсутні.
Під час розгляду справи ТОВ «ФУД-ІМПЕКС» на підтвердження обставин того, що перевезення товару (бананів) не здійснювалося з огляду на близкість розташування складів ТОВ «ФУД-ІМПЕКС» та ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» було надано до суду копії договорів оренди, зокрема договір оренди від 01.02.2017, укладеного між ТОВ «ТОРГСЕРВІС» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС» щодо оренди складських приміщень з холодильним обладнанням за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дуга, 3; договір оренди від 01.01.2018, укладеного між ТОВ «ТОРГСЕРВІС» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС» щодо оренди складських приміщень з холодильним обладнанням за м. Одеса, вул. Овідіопольська дуга, 3; договору оренди №1-ОР від 01.03.2018, укладеного між ТОВ «КЕПІТАЛ-РІКС» та ТОВ «ФУД МПЕКС», щодо оренди овочесховища, складського обладнання та камер газації за адресою: м. Хмельницький, провул. Купріна, 7; договір оренди №2-ОР від 01.03.2018, укладеного між ТОВ «КЕПІТАЛ-РІКС» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС», щодо оренди овочесховища, нежитлових будівель, складського обладнання та камер газації за адресою: м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, 169; договір оренди від 01.01.2019, укладеного між ТОВ «ТОРГСЕРВІС» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС», щодо оренди складського приміщення, газації (складу), офісу за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дуга, 3.
При цьому згідно з наявними в матеріалах справи повідомленнями про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, поданих ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», для проведення своєї господарської діяльності вказаним товариством використовуються наступні приміщення: склад магазин за адресою: м. Бровари, вул. Красовського, буд. 26А; складські приміщення за наступними адресами: Харківська обл., смт. Васищеве, вул. Овочева, д.9; м. Хмельницький провулок Купріна, 7; 33005, м. Рівне, вул. Боярка, 28; 65085, м. Одеса, Овідіопольська дуга, 3; 49057, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 169; 79070, м. Льві, вул. Хуторівка, 4-Б.
Разом з тим з наявних у матеріалах справи видаткових накладних убачається, що у них зазначено наступні місця їх складання: Київська область, м. Бровари, вул. Красовського, 26А; м. Одеса, Овідіопольська дуга,3; Харківська область, смт. Васищеве, вул. Овочева, 9.
Відтак, шляхом дослідження первинних документів, наданих ТОВ «ФУД-ІМПЕКС» установлено, що складські приміщення ТОВ «ФУД ІМПЕКС» та ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» розташовані поруч, що підтверджує доводи позивача стосовно того, що перевезення вантажу не здійснювалося та товарно-транспортні накладні не оформлялися. Відтак твердження податкового органу про те, що позивачем не було надано до перевірки ТТН, які б підтверджували перевезення товару та свідчить про безтоварність операцій, не підтверджено в ході судового розгляду справи.
У постановах від 24.05.2019 (справа №826/7423/16), від 06.02.2018 (справа №816/166/15-а), від 11.09.2018 (справа №804/4787/16) Верховний Суд указував, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.
Водночас допитаний у судовому засіданні 30.06.2021 в якості свідка ОСОБА_2 , який перебував на посаді директора ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» з 2016 по 2018 роки, пояснив, що основним видом діяльності цього підприємства є імпорт фруктів на внутрішній ринок України, одним із контрагентів є ТОВ «ФУД ІМПЕКС», взаємовідносини з яким виникли у 2015-2016 роках. Додав, що з ТОВ «ФУД-ІМПЕКС» були укладені довгострокові договори з метою здійснення господарської діяльності та досягнення економічних цілей. Свідок зазначив, що товарно-транспорті накладні не оформлялися у зв`язку з тим, що фактично складські приміщення ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» та ТОВ «ФУД ІМПЕКС» знаходяться за однією адресою. Після транспортування товару на складські приміщення ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», товар передавався контрагенту. Щодо карантинних сертифікатів свідок пояснив, що на будь-яку поставку, в якій відрізняються карантинні зони та на первинне переміщення товару на вимогу продавця видається внутрішній карантинний сертифікат, який не є обов`язковим для подальшого зберігання.
Окрім того, як убачається із змісту Акта перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки контрагент позивача ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», як підприємство-імпортер, мало взаємовідносини з підприємствами з ознаками «фіктивності», які за рахунок таких самих підприємств реального сектору формували податковий кредит з ПДВ по ланцюгу постачання та в подальшому мали відносини з «транзитними» підприємствами відносно яких в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження від 13.07.2017 за №32017100060000055, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212 КК України.
Також відповідачем зазначено в Акті перевірки, що контрагент позивача ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» мав взаємовідносини з підприємствами з ознаками фіктивності, які, в свою чергу, мали взаємовідносини з іншими підприємствами відносно яких в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження від 08.06.2017 №42017000000001846, порушене за частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 205, частиною 5 статті 191 Кримінального кодекс України.
В Акті перевірки відповідач посилається на зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження від 08.06.2016 за №32016100110000153, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України. У ході якого були проведені обшуки та допитані свідки та встановлено, що за попередньою змовою невстановленою групою осіб протягом 2016 року вчинено фіктивне підприємництво шляхом реєстрації/перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.10.2017 по справі №757/58970/17-к, яка винесена по матеріалам кримінального провадження від 08.06.2017 №42017000000001846, призначена позапланова перевірка ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД». В ухвалі зазначено, що слідством установлено, що підприємство-імпортер ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», яке імпортує на територію України продовольчу групу товарів, формує податковий кредит з ПДВ підприємствам з ознаками фіктивності ТОВ «Лоутон», ТОВ «ЛайтЛевел», ТОВ «Ланмар КО». За результатами відпрацювання вказаних суб`єктів підприємницької діяльності, що мають ознаки фіктивності встановлено, що підприємства зареєстровані на осіб за грошову винагороду, без мети зайняття підприємницькою діяльністю, а лише з метою прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, крім того, підприємства не встановлені за юридичними адресами, основні фонди відсутні.
За інформацією від контрагента - ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» - виставлені за результатами позапланової та планової перевірки податкові повідомлення-рішення наразі оскаржуються у судах, за ними відкриті відповідні провадження, рішення є не узгодженими.
Стосовно посилань відповідача в обґрунтування висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень, міститься інформація, що контрагенти контрагента (ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД») позивача є фігурантами декількох кримінальних справ за ознаками вчинення кримінального правопорушення, як підприємства з ознаками фіктивності, що були учасниками схем у формуванні податкового кредита для підприємств - вигодонабувачів, що в свою чергу призвело до ухилення від сплати податків третіх осіб, слід зазначити наступне.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
З урахуванням зазначеного, з огляду на наявність у контрагента документів, що підтверджували його державну реєстрацію, належним чином оформлених документів, в т. ч. первинних, та відсутність інформації про наявність обвинувального вироку щодо директорів підприємств-контрагентів, у позивача були відсутні підстави вважати, що особи, які представляють контрагента, є неповноважними керівниками зазначених юридичних осіб.
Окрім того, Верховний суд у постанові від 14.11.2018 у справі №820/5109/17 зазначив, що на підставі залучених до справи доказів суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що факт перевезення, отримання, подальшого використання для власних потреб та здійснення позивачем розрахунків за товар за договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Перший Будівельний Мегаполіс», знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. При цьому судами дано належну оцінку посиланню відповідача на те, що стосовно посадових осіб ТОВ «Перший Будівельний Мегаполіс» порушено кримінальне провадження та враховано, що під час розгляду справи відповідач не надав доказів того, що матеріали вказаного кримінального провадження спростовують реальність виконання укладеного між Товариством та ТОВ «Перший Будівельний Мегаполіс» договору поставки.
Верховний Суд у постанові 08.11.2018 у справі №826/15028/17 зазначив, що суд не може робити висновок про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій, а також якщо встановлена у вироку обставина не має значення для податкового спору, тобто не стосується предмету доказування даної адміністративної справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №808/2459/17, від 12.04.2018 у справі №826/1571/16 та від 16.05.2018 у справі №2а- 0870/12052/11.
З огляду на викладене, з врахуванням позиції Верховного Суду, позивач не повинен нести відповідальність за не дотримання податкової дисципліни його контрагентами, а тим більше за контрагентів контрагента/контрагентів.
Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.
При цьому апеляційний суд наголошує, що відомостей про те, що відносно директора ПП «ЛІБРА-ТРЕИД» порушено кримінальні справи або є вироки відносно посадових осіб цього підприємства Акт перевірки не містить.
Отже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.
Так, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Також норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.
Вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. А контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.04.2018 у справі №820/13380/13-а, від 17.04.2018 у справі №808/1543/17, від 24.04.2018 у справі №813/8500/13.
Ураховуючи вищезазначене, викладені податковим органом в Акті перевірки обставини щодо порушення позивачем вимог ПК України в частині визнання безтоварними операцій, проведених з ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД», є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до вимог податкового законодавства України необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Податковий орган не навів жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначив інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.
Указані факти свідчать про те, що під час проведення перевірки та оформлення її результатів порушені норми податкового законодавства, а висновки, викладені в Акті перевірки, базуються на припущеннях, що прямо заборонено в силу припису статті 62 Конституції України.
Ураховуючи вищезазначене у сукупності, апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 23.04.2019 №0012181401, №0012221401, №0012231401 та №0012191401 в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 14320 грн є протиправними та підлягають скасуванню.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                                     О.Є. Пилипенко

                                                                                                              Л.Т. Черпіцька  

Повний текст постанови складений 14.09.2022.