Постанова
Іменем України
                                                                                       
27 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 606/453/21
провадження № 61-7228св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - заступник керівника Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Теребовлянської міської ради Тернопільської області, управління молоді, спорту та іміджевих проектів Тернопільської обласної державної адміністрації,
відповідачі: колективний міжгосподарський дитячий оздоровчий заклад «Промінь», обласне об`єднання міжгосподарських здравниць «Тернопільсільгоспздравниця», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Александровим Віктором Валерійовичем, на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2022 року в складі судді Ромазан Л. С. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2022 року в складі колегії суддів Храпак Н. М., Костів О. З., Міщій О. Я.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
 
У березні 2021 року заступник Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Теребовлянської міської ради Тернопільської області, управління молоді, спорту та іміджевих проектів Тернопільської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до колективного міжгосподарського дитячого оздоровчого закладу «Промінь», обласного об`єднання міжгосподарських здравниць «Тернопільсільгоспздравниця», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просив:
визнати за Теребовлянською міською радою право комунальної власності на КМ ДОЗ «Промінь» в с. Долина Теребовлянської міської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області; 
скасувати записи про реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо власника КМ ДОЗ «Промінь», зокрема, запису № 16371050002000922 від 18 червня 2013 року про внесення змін до установчих документів та записи № № 16371070003000922, 16377770004000922 від 02 вересня 2015 року, 16377770005000922 від 03 вересня 2015 року про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах.
 
Позов мотивував тим, що в результаті перевірки виявлено факт неправомірного привласнення відповідачами майна дитячого оздоровчого закладу. Позивач зазначив, що відповідно до установчих документів Колективного міжгосподарського дитячого оздоровчого закладу «Промінь» (в редакції від 26 грудня 1997 року) його засновниками були сільськогосподарські підприємства, конкретний перелік яких не наведено. Оскільки встановити засновників дитячої оздоровниці неможливо, то прокурор уважав її безхазяйним майном, яка підлягає передачі у комунальну власність Теребовлянської об`єднаної територіальної громади Тернопільського району. Проте, до установчих документів оздоровчого закладу «Промінь» незаконно були внесені зміни щодо учасників, а статутний капітал розділено між керівником закладу ОСОБА_1 (55%), головним бухгалтером ОСОБА_2 (35%) та Обласним об`єднанням міжгосподарських здравниць «Тернопільсільгоспздравниця» (10%). Прокурор зазначив, що вказані особи заперечують право власності територіальної громади на майно дитячого закладу, незаконно зареєструвавши право власності за собою. Зазначав, що фактично ОСОБА_1 як керівник дитячого оздоровчого закладу та Обласного об`єднання міжгосподарських здравниць «Тернопільсільгоспздравниця» безпідставно прийняв рішення про передачу собі контрольної частки у майні дитячої оздоровниці, порушивши майнові права справжніх власників закладу. Прокурор уважав неправомірною проведену державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, оскільки державному реєстратору не було надано оригінал рішення про вихід юридичних осіб (сільськогосподарських підприємств) зі складу засновників оздоровчого закладу. При цьому позивач зазначив, що питання державної реєстрації змін до установчих документів Колективного міжгосподарського дитячого оздоровчого закладу «Промінь» є похідними від вирішення спору щодо права власності на дитячий оздоровчий заклад.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2022 року провадження у справі закрито в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор оспорює права осіб (ООМЗ «Тернопільсільгоспздравниця», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ), які набули частку у статутному капіталі КМ ДОЗ «Промінь» на підставі двох рішень загальних зборів: КМ ДОЗ «Промінь» від 05 червня 2013 року (протокол №2) та ООМЗ «Тернопільсільгоспздравниця» від 05 червня 2013 року (протокол №22), які на час розгляду цієї справи у встановленому законом порядку незаконними не визнано. Суд зазначив, що прокурор у позовній заяві підтвердив наявність у відповідачів корпоративних прав, зазначивши, що дії директора оздоровчого закладу та інших учасників, спрямовані на неправомірну державну реєстрацію корпоративних прав. Суд зробив висновок, що спір у справі виник внаслідок набуття учасниками юридичної особи часток у статутному капіталі юридичної особи, що має наслідком право цих осіб на участь в управлінні юридичною особою, а вимоги про скасування записів щодо вчинення реєстраційних дій, пов`язаних із складом учасників, їх часток, мають похідний характер від корпоративного спору та залежить від наявності самого порушеного права. За таких обставин суд уважав наявним суб`єктний склад корпоративного спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області задоволено частково, ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2022 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки Теребовлянська міська рада Тернопільської області та управління молоді, спорту та іміджевих проектів Тернопільської обласної державної адміністрації не є учасниками юридичної особи КМ ДОЗ «Промінь», а предметом спору є визнання права комунальної власності на дитячий оздоровчий заклад як безхазяйне майно, то в справі, що переглядається, відсутні ознаки корпоративного спору, який підлягав би розгляду в порядку господарського судочинства.
 
Аргументи учасників справи
 
29 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду підписану представником касаційну скаргу на вказані судові рішення й просив скасувати постанову апеляційного суду як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови суду касаційної інстанції з урахувань обґрунтувань, наведених у касаційній скарзі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
корпоративними є спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи;
заявлені прокурором позовні вимоги стосуються набуття відповідачами права власності на частку в юридичній особі а тому при їх вирішенні можуть бути порушені питання, пов`язані з реєстрацією змін щодо юридичної особи;
прокурор фактично оспорює корпоративні права відповідачів на участь в управлінні юридичною особою, заперечуючи повноваження ООМЗ «Тернопільсільгоспздравниця» на прийняття рішення щодо розподілу часток у юридичній особі та ставлячи під сумнів законність виключення зі складу засновників дитячого оздоровчого закладу сільськогосподарських підприємств;
вимоги про скасування записів про реєстраційні дії є самостійними позовними вимогами, а не похідними від вирішення вимог щодо визнання права комунальної власності, а тому не можуть розглядатися в судах загальної юрисдикції.
 
У вересні від Тернопільської обласної прокуратури до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Відзив мотивовано тим, що спір у справі, що переглядається, стосується збереження соціально значущого закладу оздоровлення та відпочинку для дітей, засновники та учасники якого невідомі, у зв`язку з чим предметом спору є визнання за територіальною громадою права власності на оздоровчий заклад як на безхазяйну річ. Зазначає, що спір не містить ознак корпоративного; за предметом і суб`єктним складом підлягає розгляду судами загальної юрисдикції. Вказує, що слід розрізняти право власності на частку в статутному капіталі та права, які з наявності такої частки випливають, зокрема, права на участь в управлінні товариством. Акцентує, що предметом спору є саме визначення правового режиму власності дитячого оздоровчого центру, а не корпоративні права відповідачів.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
 
У вересні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду 
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
В ухвалі Верховного Суду від 18 серпня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Позиція Верховного Суду
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли з корпоративних відносин, оскільки стосуються прав відповідачів на участь в управлінні юридичною особою.
 
За змістом пунктів 3, 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 330/2040/19 (провадження № 61-12716св20) зроблено висновок, що: «корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 927/90/19, провадження № 12-103гс19. Вимоги прокурора про визнання недійсним акта прийому - передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Техас 2016» від 17 грудня 2018 року та внесення до статутного капіталу сторожки (літ. «А-1») за адресою: АДРЕСА_2, обґрунтована тим, що ця будівля є самочинною та розміщена на земельній ділянці, яка перебуває в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, частково знаходиться в Утлюцькому лимані та має обмежену мету використання. Спір, який є предметом цього судового розгляду, пов`язаний з вирішенням питання щодо звільнення земельної ділянки водного фонду від об`єкта самочинного будівництва, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин. Верховний Суд зазначає, що позовні вимоги, які пред`явив прокурор в інтересах держави, стосуються звільнення земельної ділянки водного фонду від об`єкта самочинного будівництва (спільність предмета позову), які нерозривно пов`язані між собою. Оскільки заявлений позов не направлений на захист корпоративних прав позивача, Верховний Суд вважає, що цей спір не містить ознак корпоративного. У позивача існує цивільний інтерес до майна ОСОБА_1 не як до учасника товариства й не в межах корпоративних правовідносин, тому висновок судів про те, що вирішення спору в цій частині належить до юрисдикції господарських судів Верховний Суд вважає помилковим».
 
У справі, що переглядається:
            предметом позову є не створення, діяльність, управління чи припинення юридичної особи, а визнання за територіальною громадою права власності на КМ ДОЗ «Промінь» як на безхазяйну річ;
            прокурор не оспорює права відповідачів на участь в діяльності чи управлінні КМ ДОЗ «Промінь», а також не порушує питання щодо перерозподілу їх часток у статутному капіталі оздоровчого закладу, проте заперечує можливість перебування вказаного закладу як юридичної особи в приватній, а не комунальній власності;
            прокурор не оспорює реєстраційні дії щодо створення чи припинення юридичної особи, а також у межах цього спору не оскаржує протоколи загальних зборів щодо розподілу часток відповідачів у статутному капіталі юридичної особи;
            необхідність визнання за територіальною громадою права власності на КМ ДОЗ «Промінь» прокурор обґрунтовує не бажанням самостійно брати участь в управлінні та діяльності юридичної особи, а доцільністю збереження в комунальній власності соціально значущого закладу оздоровлення та відпочинку для дітей;
            позовні вимоги про скасування записів про реєстраційні дії полягають в оспоренні позивачем права власності відповідачів на КМ ДОЗ «Промінь», а не їх корпоративних прав на участь в управлінні та діяльності юридичної особи;
            у позивача існує цивільний інтерес до майна, зареєстрованого за відповідачами, не як до учасників юридичної особи й не в межах корпоративних правовідносин, а з точки зору захисту права комунальної власності територіальної громади;
            з огляду на викладене апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що спір у справі, яка переглядається, не є корпоративним, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження в справі та продовження її розгляду судом загальної юрисдикції.
 
Щодо клопотання прокурора про розгляд справи за його участі
 
У відзиві на касаційну скаргу наявне клопотання Тернопільської обласної прокуратури про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням представника Офісу Генерального прокурора.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Згідно частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що попередній розгляд справи у суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи. 
 
За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за участі прокурора.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
У задоволенні клопотання Тернопільської обласної прокуратури про розгляд справи в судовому засіданні за участі прокурора відмовити.
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , підписану адвокатом Александровим Віктором Валерійовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                                                     М. М. Русинчук